Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2563/15-ц
Провадження № 2/553/48/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.08.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді : Крючко Н.І.,

при секретарі: Босяк К.О.,

за участю:

позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представника позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

представника третьої особи на стороні відповідачів за первісним та зустріним позовами, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради - Ніколаєнко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про позбавлення батьківських прав за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у АДРЕСА_1 - батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

01 липня 2016 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у АДРЕСА_1 - батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з нього на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 14 липня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Згідно ухвали суду від 20 листопада 2015 року цивільну справу № 553/2563/15у, провадження № 2/553/951/2015 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про позбавлення батьківських прав та цивільну справу № 553/3874/15ц, провадження № 2/553/1475/2015, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею - об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 первісний позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просили відмовити, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

В ході судового розгляду справи, а саме в судовому засіданні 18 січня 2016 року представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_6 первісний позов не визнав в повному обсязі, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідачів за первісним та зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради - Ніколаєнко Н.В. при вирішенні первісного та зустрічного позовів покладалась на розсуд суду.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в судовому засіданні 18.01.2016 року при вирішення первісного та зустрічного позовів покладалась на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторін по справ та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею є таким, що до задоволення не підлягає за наступних обставин.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в період з 2004 року по 2006 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 31 липня 2006 року розірвали, про що здійснено актовий запис № 304, та підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 31 липня 2006 року, виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (т.1 а.с.16).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31 серпня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Полтави, від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що здійснено актовий запис № 643 ( т.1 а.с.12).

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 в обгрунтування позовних вимог вказувала, що в період часу з 2004 року по 2006 роки вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, при цьому вказувала про те, що офіційно їх шлюб тривав два роки, а фактично один рік. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. При цьому, зазначила про те, що батько дитини - ОСОБА_3 перестав проживати разом з нею та сином з 2005 року, що свідчить про те, що її син бачив батька і жив з ним у родині фактично один рік.

Також останньою вказувалось про те, що відповідач - позивач ОСОБА_3 участі у вихованні сина ОСОБА_7, його фізичному та духовному розвитку взагалі не приймав, для нього дане поняття не існує, оскільки участі у його розвитку та становленні, як особистості, останній не приймав та не приймає і на даний час. Вона, як мати, приділяє весь свій час вихованню та фізичному і духовному розвитку сина. При цьому, ОСОБА_1 наголошувалось на тому, що її сину багато уваги приділяють її батьки, дідусь та бабуся ОСОБА_7, в зв'язку з чим син виріс гарним, здібним хлопчиком, який займається в гуртках, має здібності до музики, розумний та вихований.

Позивачкою за первісним позовом - відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказувалось про те, що вона вдруге вийшла заміж, має маленьку донечку, має повноцінну сім'ю та фактично її чоловік замінив батька ОСОБА_7, а головне для дитини подарував повноцінну сім'ю.

Вказані вище обставини позивачкою підтверджуються матеріалами справи, а саме згідно свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_3 від 18 жовтня 2013 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 18 жовтня 2013 року одружились, про що здійснено актовий запис № 220 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції ( т.1 а.с.19). Від даного шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_1 мають дитину доньку - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 від 01.03.2014 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, про що здійснено актовий запис № 103 ( т.1 а.с.18).

Всупереч цьому, як зазначила ОСОБА_1, його біологічний батько ОСОБА_3 за весь час коли вони розлучились з ним, не проявляв інтересу до життя сина та турботи про нього та його розвиток. Останній не хвилювався коли він хворіє, незважаючи на те, що син, ОСОБА_5, перебуває на обліку у дитячій лікарні, в зв'язку зі станом здоров'я, що ОСОБА_3 ніколи не цікавило та не цікавить до цього часу.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не знає в якій школі навчається дитина, в якому класі, при цьому, останній ніколи не приходив до школи, в якій навчається син, не цікавився успішністю сина, не відвідував виступи дитини та не підтримував його морально на виступах.

Дані обставини встановлені судом фактично не заперечувалися як самим ОСОБА_3 так і його представником та не були спростовані в установленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Так, ОСОБА_3 не зміг повідомити в судовому засіданні, які захоплення має його син та уподобання, розпорядок його дня та потреби сина ОСОБА_7, яким чином він приймає участь у вихованні останнього та які дії ним вчиняються на виконання своїх батьківських обов'язків.

В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом наголошувала на тому, що нехтування обов'язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається для неї чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору.

Згідно частини1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що вихованням в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я , фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5, є учнем 4-а класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 37 , як вбачається з характеристики, наданої класним керівником ОСОБА_11, директором школи ОСОБА_12, ОСОБА_5 має добрі розумові здібності, але у навчальній діяльності виявляє неповні можливості, бо часто хворіє. Хлопчик гарно читає, уміє детально переказувати прочитане. На уроках активний, виявляє вдумливість і логіку мислення.

ОСОБА_5 характеризується, як жвавий, доброзичливий, але занадто вразливий. У спілкуванні відкритий, скоромний, ввічливий, тактовний, поважає старших.

Має чудові мистецькі здібності: любить музику, гарно співає.

Відвідує спортивну секціє «Воїн», де має нагороди та був визнаний найкращим борцем року.

В характеристиці педагогами зазначено, що мати ОСОБА_5 ОСОБА_7 - ОСОБА_13 та його бабуся і дідусь приділяють велику увагу навчанню останнього та його оздоровленню, тісно співпрацюють з класним керівником, постійно турбуються про його фізичний і духовний розвиток.

При цьому, в характеристиці зазначено, що ОСОБА_5 за весь навчання в початковій школі не згадував свого рідного батька, хоча з заздрістю дивився на дружні стосунки своїх друзів з батьками. За весь період навчання ОСОБА_7 у початковій школі батько дитини не відвідував ні збори батьків, ні виступи дитини на святах, де останній приймає активну участь ( т.1 а.с.17).

Згідно довідки № 146 від 12.06.2015 року, виданої директором Полтавської міської школи мистецтв «Мала академія мистецтв» ім. Р.Кириченко, ОСОБА_5 навчається в даній школі з 01.09.2011 року (наказ № 48-д §2 від 01.09.2011 року) по класу вокал. Оплата за навчання з 2011 року вноситься матір'ю дитини - ОСОБА_1 (т.1 а.с.20).

Згідно заяви викладача вокально - хорового відділу Полтавської міської школи мистецтв «Мала академія мистецтв» ім. Р.Кириченко - ОСОБА_14, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що учень ОСОБА_5 дитина з гарними музикальними здібностями, старанний, бажає надалі продовжувати музичну освіту. При цьому, вказувала, що кошти за навчання дитини сплачує його мати, батька дитини ніхто не бачив, оскільки за весь період навчання останній не відвідував заходив, яких приймав активну участь син, та нецікавився успішністю сина ( т. 1 а.с.21).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 також є учнем Полтавського обласного Військово - спортивного центру «Воїн», який характеризується, як успішний учень, приймає активну участь у змаганнях з рукопашного бою та військово - спортивних багатоборств. При цьому, в характеристиці Керівником ПОДГО ВСЦ «Воїн» ОСОБА_15 вказувалось, що в зв'язку з частими хворобами мала пропуски. Досягнення ОСОБА_7 та його навчанням завжди опікуються його рідні мати, бабуся та дідусь ( т. а.с.26).

Таким чином, з огляду на встановлені вище судом факти вбачається, що ОСОБА_5 є різносторонньо розвинутою, вихованою, обдарованою дитиною, має гарну успішність у навчанні завдяки турботі та вихованню, яку дає йому його мати - ОСОБА_1, де батько дитини ОСОБА_3 не приймає будь-якої пасивної чи то активної участі, а головне при цьому, не проявляє цікавості про його моральний та духовний розвиток.

Дані висновки суду були підтверджені в показаннями свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, котрі зазначили суду, що вихованням ОСОБА_7 займається його мати ОСОБА_20, бабуся та дідусь, а також чоловік ОСОБА_20 - ОСОБА_9, якого ОСОБА_5 називає своїм батьком, а свого біологічного батька ОСОБА_3 лише по імені «ОСОБА_29».

Згідно Декларації ООН прав дитини (1959 року), визначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розумінні. Вона, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і , в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

На підставі аналізу принципів закріплених в Декларації ООН прав дитини суд приходить до висновку, про те, що з боку батьків повинен проявлятися спільний інтерес до дитини, її розвитку та при цьому, останні несуть повну, рівну відповідальність, як моральну так і матеріальну, участь у вихованні дитини кожного з батьків повинна бути активною та дієвою, як наслідок формування у свідомості дитини поняття, що в неї є батько та мати, а не пасивною в формі позиції: «в мене є дитина, і я її батько чи мати».

Так, в ході судового розгляду справи відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не було спростовано встановлені вище судом факти та при цьому, в ході судового розгляду справи не було надано останнім належних та допустимих доказів на предмет того, що він, як батько дитини, незважаючи на те, що він з його матір'ю розлучений є в житті ОСОБА_3 ОСОБА_7, як батько, який турбується про нього, цікавиться де дитина навчається, яку має успішність, які має здібності, який має стан здоров'я. При цьому, ОСОБА_3 не надано суду жодних доказів про те, що останній приймає участь саме у вихованні дитини.

Відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 в ході судового розгляду справи, як спосіб захисту в даному процесі, було обрано позицію звинувачення позивачки за первісним позовом - відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 в тому, що остання чинить штучні перешкоди у його спілкуванні з дитиною, в зв'язку з чим він не має можливості приймати участь у вихованні ОСОБА_7. В обґрунтування вказаних тверджень останнім вказувалось про те, що ОСОБА_1 систематично забороняє йому приходити до дитини, відвідувати його в школі та в гуртках, тому, аби не травмувати сина, він на вимогу ОСОБА_1 з ним не спілкується. ОСОБА_3 вказувалось про те, що на його неодноразові дзвінки до сина останній не відповідає, оскільки його мати забороняє йому спілкуватися з ним. Під час однієї з останніх зустрічей з сином, де ОСОБА_3 проводив з сином час на природі в присутності його друзів з дружинами та дітьми, з боку ОСОБА_1 було вчинено всі можливі на його думку дії, які мали на меті недопущення подальшого його спілкування з дитиною.

При цьому, в ході судового всього розгляду справи ОСОБА_3 вказував про те, що він бажає виконувати свої батьківські обов'язки, брати участь у вихованні дитини, проте виключно з вини його матері ОСОБА_1 вказане реалізувати він не має можливості через штучно створені нею перепони.

Дані твердження ОСОБА_3 суд сприймає критично, оскільки, починаючи з 2005 року і на час звернення ОСОБА_1 з позовом про позбавлення останнього батьківських прав, він не звертався ні до Служби у справах дітей ні до правоохоронних органів, ні до суду з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення у примусовому порядку способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, що вказує про відсутність таких перешкод з боку ОСОБА_1.

При цьому, приймаючи дані висновки, судом враховувалось, що ОСОБА_3 був працівником правоохоронних органів, тобто є обізнаним з правових питань пов'язаних з порушенням його прав, мав реальні шляхи їх вирішення, але цим не скористався, що також вказує про відсутність таких об'єктивних та дійсних підстав у останнього саме з боку матері дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

При цьому, у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року вказано, що "...Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків.

Таким чином, встановлені вище обставини та факти вкотре засвідчуть те, що відповідач ОСОБА_3 ні в який спосіб не приймає участі у вихованні дитини, при цьому, останнім на підтвердження своїх тверджень не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на предмет того, що ОСОБА_1 створюються перешкоди у його спілкуванні та вихованні дитини.

Поряд з цим, самі по собі твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не давала можливості йому спілкуватися з дитиною є взаємовиключними, оскільки останнім як заперечення проти первісного позову та в обґрунтування свого зустрічного позову наводилась та обставина, шо ОСОБА_1 надавала йому можливість спілкуватися з сином двічі за його ж бажанням, але при цьому нею чиняться перешкоди для спілкування з дитиною.

Суд сприймає критично наведені вище обставини ОСОБА_3, на його думку, як доказ підтвердження того, що його право, як батька, на участь у вихованні дитини позбавлено, оскільки позивачкою за первісним позовом - відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 було надано можливість останньому на його вимогу спілкуватися з дитиною, інших вимог до ОСОБА_1 від ОСОБА_3 про надання можливості спілкуватися з дитиною не надходило.

Так, судом беззаперечно встановлено, що протягом усього часу з моменту розлучення з 2006 року відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 бачився з дитиною лише двічі, при цьому одна із зустрічей відбувалася на природі, де зустрічались товариші ОСОБА_3 з дружинами та дітьми, де і була присутня дитина - ОСОБА_5. Поряд з цим, слід вказати, що даний характер зустрічі не передбачав спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_7, як батька з сином, а вказує лише на вид відпочинку останніх, а не вид участі батька у вихованні дитини, що в свою чергу спростовує твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вихованні сина та спілкування з ним.

Дані обставини, встановлені судом, щодо спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з колегами по роботі, їх дружинами та дітьми підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_3 - ОСОБА_21, ОСОБА_22. Інших обставин за яких ОСОБА_3 спілкувався з сином ОСОБА_7 свідки також повідомити не змогли, що також підтверджує вищевикладені висновки суду.

При цьому, твердження останніх з приводу вчинення перепон у спілкуванні батька з сином з боку ОСОБА_1 суд сприймає критично, оскільки безпосередньо даних заборон від ОСОБА_1 останні не чули, а про їх наявність їм відомо лише зі слів самого ОСОБА_3, який є зацікавленою особою у вирішенні даної справи, а тому їх показання в даній частині не можуть бути визнані судом належними та допустимими.

Сам ОСОБА_3 в суді повідомив, що більше з проханням чи вимогою до ОСОБА_20 про надання йому можливості спілкуватися з дитиною ОСОБА_7 він не звертався.

Посилання ОСОБА_3 про наявність таких заборон з боку ОСОБА_1 у словесній формі судом не приймаються до уваги, оскільки є надуманими і такими, що суперечать фактичним обставинам та зібраним матеріалам справи.

Більше того, наявність будь-яких усних заборон з боку матері не позбавляло останнього можливості спілкуватися з сином в рамках учбових та розвиваючих позашкільних закладах, цікавитися його життям, успіхами, здоров'ям та прихильностями, відвідувати школу, спілкуватися з класним керівником та вчителями , підтримувати та допомагати йому.

Твердження ОСОБА_3 з приводу занепокоєння та влаштування сварки з боку ОСОБА_1 з приводу його пізнього повернення із зустірічі з сином та порушення погодженого між ними часу, не надають суду підстав вважати про наявність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку останньої, а вказують лише про незадоволення останньої щодо порушення часу спілкування батька з дитиною.

Інших фактичних обставин, за яких ОСОБА_1 чинила батьку перешкоди у вихованні сина останнім не зазначено та будь-яких доказів на їх існування суду не надано взагалі.

Протягом усього розгляду справи ОСОБА_3 не було наведено фактичних обставин, які б фактично існували про те, що останній проводив час разом з сином - ОСОБА_7, де б дитина, враховуючи її вік та надмірну вразливість, могла поділитися, як з батьком, своїми переживаннями, подіями в своєму житті, та головне довіритися йому, як батьку, як і не мали місце їх зустрічі, які б враховували інтереси та розвиток дитини, щоб це було цікаво та пізнавально для нього. При цьому, ОСОБА_3 так і не було наведено суду доказів на спростування встановлених вище обставин, що він, як батько, ніяким чином не цікавився навчанням, успішністю та розвитком дитини, оскільки жодного разу не відвідував ні школу, ні позашкільні заклади, де навчається його син, та не проводив їх оплату.

Дані обставини підтверджуються і тим, що до розгляду даної справи ОСОБА_3, як батьку дитини, не було відомо, що ОСОБА_22 часто хворів, в зв'язку з чим перебувава на обліку у лікарів та на даний час має статус дитини - інваліда.

Таким чином, наведені вище обставини та факти вкотре свідчать про те, що ОСОБА_3, як батько ОСОБА_7, відсутній в його житті та розвитку, оскільки з боку останнього відсутнє бажання спілкуватися та нести моральну та матеріальну відповідальність покладену на батьків, котре б виражалося в конкретних та реальних діях, вчинках та подіях.

Статтею 180 СК України визначено,що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмір ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (т.1 а.с.13-14).

Відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 вказувалось про те, що на момент набрання законної сили рішенням та до 08.08.2014 року він працював в органах внутрішніх справ, в останнє на посаді помічника начальника Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області - оперативного чергового частини штабу, майор міліції. У вказаний період часу він сплачував аліменти.

При цьому, ОСОБА_3 вказувалось про те, що у вказаний період він вчасно сплачував аліменти. На місцях роботи зарекомендував себе виключно з позитивного боку, на предмет чого останнім були надані характеристики та на чому в ході судового розгляду справи ОСОБА_3 наголошував.

Так, судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 з первісним позовом розмір заборгованості по сплаті аліментів становив 9 154,00 грн., яка була останнім погашена безпосередньо в ході судового розгляду даної справи.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом та заперечень проти первісного позову ОСОБА_3 вказувалось про те, що 08 серпня 2014 року його було звільнено з займаної посади, в зв'язку з чим 24.11.2014 року йому було надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Розмір сплати аліментів з непрацюючих громадян, які знаходяться на обліку в центрі зайнятості розраховується виходячи з суми отриманої допомоги по безробіттю. Так, останнім в обґрунтування даних тверджень було надано довідку № 1510/1 від 15.10.2015 року, видану Полтавським РЦЗ, де зазначено, що розмір допомоги по безробіттю за період з листопада 2014 року по вересень 2015 року склав 20081 грн. 57 коп..

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 заперечував проти розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого ОСОБА_1, так як, на його думку, останній не відповідає дійсності, оскільки відповідно рішення суду на нього було покладено обов'язок сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму.

При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення, вказував про те, що стягнення аліментів за рішенням суду покладається виключно на органи Державної виконавчої служби. З моменту надання йому правового статусу безробітного йому не було відомо, про те, що органами державної виконавчої служби не вчиняються заходи з утримання з його допомоги по безробіттю аліменти, тому самостійно їх не сплачував та про існування заборгованості йому стало відомо після отримання первісного позову ОСОБА_1.

Відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 вказувалось про те, що в ході судового розгляду справи ним була погашена заборгованість у відповідності до розміру аліментів визначеного рішенням суду, тому твердження ОСОБА_1 про те, що він ухиляється від матеріального забезпечення дитини не відповідає дійсності.

Вказані твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що останній приймає участь у вихованні дитини шляхом матеріального забезпечення дитини - ОСОБА_7, суд визнає такими, що не відповідають дійсності, оскільки сам факт сплати заборгованості по аліментам, які були в примусовому порядку стягнуті за рішенням суду з Батька дитини - ОСОБА_3 в ході судового розгляду по даній справі не свідчать про матеріальне забезпечення дитини та не є таким, що вказує про добросовісність виконання батьком своїх обов'язків. При цьому, відповідачем за первісним позовом - позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 так і не було надано обґрунтованих пояснень, в результаті чого в період з 08.08.2014 року по травень 2015 року утворилась заборгованість, та чому він не цікавився ні за місцем взяття на облік по безробіттю, яким чином будуть проводитись відрахування з отриманої допомоги по безробіттю по аліментам та чи взагалі вони проводяться, оскільки в нього є батьківські зобов'язання по утриманню дитини, оскільки будь-яких перешкод йому у цьому ніким вчинено не було.

Таким чином, об'єктивний аналіз встановлених судом обставин та фактів свідчить про те, що ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дитини, оскільки на прикладі наявного періоду несплати аліментів, суд приходить до висновку, що останній не цікавився життям та здоров'ям дитини, незважаючи, що протягом даного періоду, дитина хворіла, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні медичною карткою на дитину, потребувала додаткових витрат, окрім присуджених за рішенням суду аліментів, та дана сума заборгованості з часом би збільшувалась, в разі якщо ОСОБА_1 не звернулася б з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Тому сам факт сплати в ході судового розгляду первісного позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, аліментів, які є обов'язком батька, не вказує на наявність турботи з його боку щодо сина - ОСОБА_7, а розцінюються судом, як спосіб доказування, з метою вирішення спору на свою користь, де інтереси дитини ОСОБА_3 не враховуються, а навпаки останній намагається в такий спосіб захистити себе, що він є гарним батьком дитини, який фактично в житті ОСОБА_7 відсутній.

Більше того, доказів на підтвердження несення додаткових матеріальних витрат, на дитину впродовж всього періоду з моменту розлучення і на час розгляду даної справи ОСОБА_3 чи його представником суду не надано та не зазначено будь-яких обставин з даного приводу, що вказує про відсутність добровільного матеріального забезпечення сина ОСОБА_7 з боку ОСОБА_3.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК) думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Так, згідно консультаційного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_5 № 20 від 14.07.2016 року, складного психологом, членом Української спілки психотерапевтів ОСОБА_23, яка здійснює свою діяльність на підставі диплому серії НОМЕР_5 від 09.06.2004 року, згідно якого ОСОБА_23 закінчила у 2004 році Полтавський державний педагогічний університет ім.. В.Г. Короленка та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Психологія» та здобула кваліфікацію практичного психолога та на підставі свідоцтва Української Спілки психотерапевтів, яким визначено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 року, який проживає разом з мамою ОСОБА_1. вітчимом ОСОБА_9, молодшою сестрою ОСОБА_10 у АДРЕСА_2. З батьком дитини ОСОБА_3, мати хлопчика розлучена.

Даний висновок складний психологом на запит з боку мами дитини про необхідність діагностики психоемоційного стану дитини, виявлення особливостей сприйняття ним членів родини. Діагностика психоемоційних особливостей ОСОБА_7 проводилась без присутності матері, оскільки це не відповідає віковим можливостям хлопчика, при цьому мамою дитини вказано, що вона не забороняє сину спілкуватися з батьком ОСОБА_3, але останній ініціативи на систематичне спілкування з сином не виявляв.

Психологом зазначено у висновку: « У хлопчика правильна українська мова, він вільно володіє різноманітними мовленнєвими прийомами, вільно спілкується, дуже привітний. ОСОБА_7 активно розповідав про свою родину, про тата, через кілька хвилин з'ясувалося, що татом він називає вітчима. ОСОБА_31 коментувава, що називає його частіше тато, проте «Тато ОСОБА_30» дозволяє називати його, як йому зручно. А от ОСОБА_29 я так і називав ОСОБА_29, не міг просто сказати «тато». «Чо му не міг?» «Не хотів, не виходило». У відповідь на запитання про ОСОБА_29 говорить, що бачити його не хоче. Розповів, як спочатку запитував у мами, коли тато прийде, а потім перестав. Згадує ситуацію, як десь в років дев'ять був у дідуся, тато сказав, що прийде, хлопчик довго його чекав, сподівався, що він дотримується слова, але батько не приїхав. ОСОБА_31 тоді дуже засмутився. Говорить про те, що колись чекав, що тато зателефонує, зараз уже не чекає.

Під час розповіді про родину багато розповідає про бабусю, дідуся по материнській лінії і по лінії вітчима. І у вигляді зауваження повідомляє, що «маму ОСОБА_29 він не бачив ніколи. Цей епізод свідчить про дистанціювання родини батька від ОСОБА_7. Це було підтверджено і методом розстановки у діагностичній роботі, в якій «ОСОБА_29 - віддалена, загрозлива фігура, тоді як фігурки ОСОБА_7 і вітчима дуже подібні між собою і близькі.

Хлопчик мріє про зміну прізвища, хоче стати ОСОБА_9, як вся сім'я. На питання, що він отримує внаслідок цього, говорить, що стане іншим, перестане згадувати про неприємне - про зв'язок з ОСОБА_29. Ця ситуація може свідчити про наявність досить глибокої травматизації у свідомості дитини внаслідок розвитку стосунків з батьком.

Розповідаючи про світ власних захоплень, про досягнення, ОСОБА_5 говорить про заняття спортивними багатоборства ми, про те, як він здає на червоний пояс і хоче йти на майстра спорту, і як мама і тато ОСОБА_30 його підтримують. І паралельно у вигляді міркування говорить про те. що не розуміє, чого ОСОБА_29 добивається. Якщо раніше його не бачив. Висловлює припущення, що може таким чином він хоче себе показати. Цікаво, що це міркування хлопчика звучить після розповіді про те, як він сам показує себе у спорті, скільки трудиться заради цього. І на такому контрасті поведінка батька виглядає для сина незрозумілою».

Даним висновком визначено, що для дитини ОСОБА_7 важливо відчувати впевненість, що його не заберуть з його родини. Відчуває, що ні мама, ні ОСОБА_26 не тиснуть на нього стосовно того, як він має ставитися до батька. Кого він може називати батьком та за результатами дослідження психологом визначено про відстороненість батька від сина, відсутність зв'язку між ними ( т. а.с.2-3, 4,5,6).

Таким чином, даним висновком закріплено думку дитини ОСОБА_7, який висловив чітку позицію, що його батько ОСОБА_3 є для нього чужою людиною та з ним він не пов'язує жодних спогадів та планів на майбутнє, що в свою чергу спростовує обставини зазначені в зустрічному позові про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та саму по собі підставу для звернення з таким позовом, оскільки фактично, як висловлено дитиною в присутності психолога, спілкування у нього з батьком відсутнє, а наявна дистанція, яку дитина не бажає приборкувати, оскільки для неї батько є чужою людиною, від якого він не очкує підтримки та є таким, що не асоціюється в ОСОБА_7 з батьківською турботою та любов'ю.

Крім того, даним висновокм підтверджуються твердження ОСОБА_1 про те, що вона не чинила перепон батьку у спілкуванні з дитиною, але він в силу свого великого завантаження на роботі не міг приділяти уваги сину, та що в свою чергу вказує про те, що ОСОБА_3 самоусунувся від виховання сина без наявності об'єктивних на те причин з боку ОСОБА_1.

В свою чергу вказаним спрсотовуються показання самого ОСОБА_3, щодо чинення перешкод з боку ОСОБА_1 у спілкуванні останнього з сином.

В обґрунтування зустрічного позовну про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею ОСОБА_3 наголошувалось на тому, що наявні в матеріалах справи висновки Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідність його інтересам дитини № 165 від 07.12.2015 року та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які мають основоположну роль при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідності до ст.. 164 СК України передбачено, що батько дитини може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:

-не забезпечують необхідне харчування;

-медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;

-не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

-не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

-не сприяють засвоєння нею загально визначених норм моралі;

-не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;

-не створюють умов для отримання нею освіти;

Позбавлення батьківських прав слід застосовувати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. При цьому, виходячи з характеру даного способу, його не можна застосовувати тоді коли, це є необхідність, оскільки в даних правовідносинах є основа не стосунки батька та матері, а інтереси дитини.

Так, в матеріалах справи наявний висновок № 165 від 07.12.2015 року, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідність його інтересам дитини, затверджений рішенням виконкому Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві, яким визначено, що, розглядаючи надані матеріали, вислухавши гр. ОСОБА_3, ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, у відповідності до ст. ст. 19,164 СК України, опікунська рада виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради вважає, що позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4, є недоцільним та не відповідає інтересам дитини ( т. 1 а.с.111-112).

Суд не приймає до уваги даний висновок органу опіки та піклування, як такий що є необґрунтований і суперечить інтересам дитини та розцінює його як захист інтересів не дитини, а саме батька дитини - ОСОБА_3 за наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України) участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.

Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з змісту даного висновку, останній, окрім переліку наданих судом документів, не містить ні обґрунтувань, ні вмотивованих висновків про доцільність не позбавлення батьківських прав ОСОБА_27 відносно ОСОБА_27 ОСОБА_7, оскільки даний спосіб є таким, що суперечить інтересам дитини, при цьому думка дитини взагалі не з'ясовувалась та дитина в присутності відповідних працівників не надавала свої міркування стосовно участі батька у її вихованні, в зв'язку з чим не зрозуміло за яких обставин даний орган прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам саме дитини.

Більше того, спосіб та ступінь участі батька у вихованні дитини даним органом взагалі не з'ясована та не встановлена, що також вказує про те, що інтереси дитини не встановлювались та не були з'ясовані. Натомість органом опіки та піклування було прийнято до уваги лише позитивні характеристики з колишніх місць роботи ОСОБА_3 щодо його професійних здібностей, проте будь-яких характеристик щодо відношення останнього до сім'ї та дітей, у останніх взагалі не зазначено, що вкотре підтверджує висновки суду про те, що як турботливий батько ОСОБА_3 - не характеризується та не характеризувався, як за своїм теперішнім так і колишніми місцями роботи.

Більше того, в ході судового розгляду справи, судом баззаперечно встановлено, що іншу сторону - матір дитини - ОСОБА_1 не повідомлялось та не запрошувалось до Органу опіки та піклування Подільської ( Ленінської) районної у м. Полтаві ради та документи, що нею надавались, не враховувались органом, який створений державою для захисту інтересів дитини, про що свідчать численні скарги на дії секретаря опікунської ради, в.о. завідувача служби у справах дітей ОСОБА_28.

Даний висновок, суд визнає невмотивованим та необґрунтованим, оскільки останній є таким, що винесений без відповідних правових підстав та не містить мотивів прийняття такого рішення та при цьому складений з грубим порушенням процедури розгляду та затвердження даного висновку у відповідності до нормативно правових підстав, які регламентують діяльність Опікунської ради виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради.

Так, відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Положення про опікунську раду при виконкомі Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради, затвердженої рішенням виконкому Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради № 139 від 09.09.2014 року, на даний орган покладено обов'язок розглядати питання щодо участі у вихованні та усуненні перешкод у спілкуванні того із батьків, хто проживає окремо.

При цьому, п.3 розділу 3 даного Положення визначено, що до повноважень окремих членів опікунської ради відноситься підготовка проектів розпоряджень та витягів щодо порядку участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї ( т.1 а.с.201-205).

Таким чином, ОСОБА_28, котра була відведена судом від участі у даній справі, як така, що є упередженою, приймала безпосередню участь у підготовці та розгляді даного вище висновку, що є неприпустимим та порушує рівність учасників та принцип об'єктивності.

Більше того, в матеріалах цивільної справи наявний висновок № 111 від 26.07.2016 року Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які мають основоположну роль при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав яким, визначено порядок участі батька ОСОБА_3 - у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4: 1,3 субота та неділя з 10год. 00 хв. субота до 18 годин неділі без присутності матері, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, враховуючи стан здоров'я дитини. В свята (державні та недержавні) з 10:00 год. до 18:00 год., також післясвяткові дні з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за попередньою домовленістю з матір'ю, враховуючи стан здоров'я дитини та не порушуючи звичайного розпорядку дитини, також в день народження дитини 13.08. з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері дитини, враховуючи стан здоров'я дитини. Для відпочинку та оздоровлення дитини в один із літніх місяців не менше 14 днів поспіль.

Суд не погоджується з даним висновком та ставиться до нього критично, оскільки він є таким, що порушує інтереси дитини та не може прийматись судом, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки, зважаючи на положення ст. 19 СК України, дана категорія справ відноситься до тих, де участь Органу опіки та піклування має обов'язковий характер та висновок в даній категорії справі має бути вмотивованим та обґрунтованим, але всупереч цьому даним органом формально оцінено ситуацію, яка є предметом даного розгляду.

При складанні даного висновку Органом опіки та піклування досліджено лише ті матеріали, які надавались ОСОБА_3, при цьому, вкотре матір дитини не була запрошена та, більше того, з урахуванням віку малолітньої дитини, думка дитини вкотре не була з'ясована.

Крім того, поведінка представників Органу опіки та піклування Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради є такою, яка суперечить функціям та обов'язкам діяльності даного органу, який повинен стояти на захисті інтересів дитини. Більше того, нехтуючи положення ст. 19 СК України , яка визначає обов'язкову участь представника органу при розгляді спорів даної категорії та, враховуючи складність даної ситуації, яка склалась між сторонами, Орган опіки та піклування, перебуваючи в статусі третьої особи на стороні відповідача, при вирішенні первісного та зустрічного спору покладався на розсуд суду, що є неприпустимим та таким, що суперечить практиці чинного законодавства та Європейським нормам, що вкотре свідчить про не з'ясування органом опіки при складанні вказаних вище висновків дійсних обставин та думки дитини, яка, як встановлено судом, свого батька ОСОБА_3 вважає чужою для себе людиною, який не приймає участі у його житті, і по суті надаючи висновок про визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_7, по суті призведе до тяжкої моральної травми для дитини.

Крім того, даний висновок щодо форми участі батька у вихованні дитини є формальним за своїм змістом і декларативним, він не містить врахування особливостей, притаманних дитині, яка має статус дитини - інваліда, його шкільного та позашкільного навантаження, наявність вільного часу та можливості з боку дитини.

А при цьому, не містить в собі встановленого даним органом опіки та піклування саме бажання дитини на спілкування з батьком, що по своїй суті, в разі врахування його судом, призведе до примусу дитини в установленому порядку, поза його волею і бажанням до спілкування зі сторонньою для нього людиною, що може призвести до неприпустимих та невідворотніх наслідків для психіки та здоров'я дитини.

Поряд з цим, згідно Актів обстеження умов проживання як батька так і матері - умови проживання останніх є задовільними ( т.1 а.с.82-83).

При цьому, задовільні умови проживання батька не надають суду достанніх підстав для задоволенння його позову та відмови у первісному позові, оскільки дані обставини оцінюються судом в сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами, встановленими судом.

Таким чином, зазначені обставини дають суду достатні підстави вважати, що відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 є таким, що ухиляється від виконання батьківських обов"язків відносно свого сина ОСОБА_3 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, не турбується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, порушуючи вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх, їх виховання, турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому повинний бути позбавлений батьківських прав, що свідчить про безпідставність та недоведеність по своїй природі позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3 у відповідності до положення статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 62, 213-215, ЦПК України ст..ст. 19, 164, 180, 181, 245 Сімейного кодексу України /в редакції 2003 року/ , Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав, Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., Декларації ООН прав дитини (1959 року), суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого у АДРЕСА_1 - батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко