АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2922/16 Справа № 208/8570/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Дніпро

27 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.1-3/.

ОСОБА_2 в свою чергу, у листопаді 2015 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2010 року, яка станом на 31.08.2014 року складає 26 943, 24 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 18 389, 44 грн., заборгованість за відсотками - 6 146, 45 грн., комісії за користування кредитом у розмірі 394, 09 грн., штрафів на загальну суму 1 746, 50 грн. та сплаченого судового збору позивачем при зверненні до суду у розмірі 266, 76 грн. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено /а.с.184-185/.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.187-188/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Судом встановлено, що 02 квітня 2010 року між сторонами Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який складається із анкети - заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, згідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу коштів від 02 квітня 2010 року із підписом ОСОБА_2 Факт отримання коштів в продовж користування карткою у розмірі 19 000 грн. не заперечується відповідачем.

Згідно до Умов та правил надання банківських послуг до договору від 02 квітня 2010 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2, при порушенні клієнтом строків платежів по грошовим зобов'язанням, передбаченим договором більш ніж на 30 діб, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом 31 серпня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 676,48 коп., із них: заборгованість за кредитом 18 389,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6 146,45 грн., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 394,09 грн., штраф в розмірі 500 грн. та 1 246,50 грн.

Згідно до умов заяви від 02 квітня 2010 року відповідач погодилась із тим, що анкета - заява із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг, що було засвідчено підписом відповідача.

Таким чином, відповідач була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, а також згідно до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач взяла на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, комісії на умовах передбачених договором.

Разом з цим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та періодично частково погашала заборгованість шляхом внесення грошових коштів на рахунок. Виходячи з цього, відповідач погодилася з умовами кредитного договору також своїм підписом в анкеті-заяві вона підтвердила, що їй були надані Умови та Правила надання банківських послуг в письмову вигляді для ознайомлення, що відображено у п.4.

Між тим п.4 кредитного договору також закріплений обов'язок відповідача регулярно ознайомлюватися з умовами та їх змінами на офіційному сайті банку.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким враховуючи наведені норми закону та обставини по справі також погоджується колегія суддів.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не прийняв до уваги обставини, які були викладені в запереченнях та зустрічній позовній заяві та не надав належної оцінки, щодо відповідності умов договору до законодавства та належним чином ознайомленням з ними відповідача в повному обсязі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо вимог про стягнення заборгованості у визначеному розмірі, відповідно до наданого розрахунку, колегія суддів виходить з того, що відповідачем були порушені умови укладеного між сторонами договору, а саме: не виконано зобов'язання з погашення кредиту, сплати відсотків за користування ним та комісії, отже погоджуються з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача даної заборгованості. Незгода відповідача з заборгованістю у розмірі 3 000 грн., посилаючись що дані кредитні кошти нею не були зняти з картки, не можна прийняти до уваги, оскільки не було надано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.