Справа № 500/7234/15-ц
Провадження № 2/500/16/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею як за спадкоємницею за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 02.11.2014 року, право власності на: 13/50 частин (що складає квартиру №3 загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., 1/4 частини літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, надвірні споруди №10-басейн) житлового будинку з надвірними спорудами № 49 по вул. Пушкіна в смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 1,00 гектар, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства, мотивуючи тим, що нотаріусом в усній формі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості право встановлювального документу на житловий будинок позивачем надане Свідоцтво про право власності на житло, яке записане в реєстраційну книгу № 6 від 17.06.1993 року на 13/50 частки домоволодіння, що складає квартиру АДРЕСА_1. Але право власності за померлої ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі від 05.08.2003 року, як 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами № 49 по вул.Пушкіна в смт.Суворове Ізмаїльського району Одеської області. Крім того, технічна документація на вищевказаний обєкт від 10.08.2015 року виготовлена як на 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами №49 по вул. Пушкіна в смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області і складається з: літ. «А» - кв. №3 загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., 1/4 літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, надвірні споруди №10-басейн. Тобто у документах є розбіжності у статусі нерухомого майна та його характеристиці. Також відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на спадкову земельну ділянку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.06.1993р. складові 13/50 частин домобудівлі квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_3.

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №476629, виданого 22.01.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-01-119, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 1,00 гектар, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 396661 від 06.11.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла 02.11.2014 року.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на: 13/50 частин (що складає квартиру №3 (літ.»А») загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., 1/4 частини літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, надвірні споруди №10-басейн) житлового будинку з надвірними спорудами №49 по вул. Пушкіна в смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 1,00 гектар, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до заповіту, посвідченого 04.07.2013 року секретарем Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 96 ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде йому належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, ОСОБА_2.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 35551738 від 28.10.2013 року заповіт ОСОБА_3 чинний, не змінювався та не скасовувався.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, після смерті ОСОБА_3, відповідно до ст. 1241 ЦК України немає.

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджено відповідною заявою від 14.01.2015р.

На звернення ОСОБА_2 до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з приводу видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості правовстановлюючого документу на житловий будинок позивачем надане Свідоцтво про право власності на житло, яке записане в реєстраційну книгу № 6 від 17.06.1993року на 13/50 частки домоволодіння, що складає квартиру АДРЕСА_2. Але право власності за померлої ОСОБА_3 зареєстроване в реєстрі від 05.08.2003 року, як 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами № 49 по вул. Пушкіна в смт.Суворове Ізмаїльського району Одеської області. Крім того, технічна документація на вищевказаний обєкт від 10.08.2015 року виготовлена як на 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами №49 по вул.Пушкіна в смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області і складається з: літ. «А» - кв. №3 загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., 1/4 літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, надвірні споруди №10-басейн. Тобто у документах є розбіжності у статусі нерухомого майна та його характеристиці. Також відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на спадкову земельну ділянку.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається із наведеного вище, спірна квартира, що являє собою 13/50 житлового будинку з надвірними спорудами, належала ОСОБА_3, склад визначених 13/50 частин визначено у технічному паспорті, копія якого наявна у матеріалах справи, та довідки МБТІ №10 від 11.01.2016р., а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Як вбачається із листа Відділу Держгеокадастру №9-1514-0.12-80/2-16 від 11.01.2016р. земельна ділянка площею 1,00 гектар, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №476629 виданий 22.01.2003 року належить ОСОБА_3

Оригінал державного акту було втрачено, та з огляду на смерть власниці отримати його дублікат не представляється можливим.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 02.11.2014 року, на:

13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами № 49 по вул. Пушкіна в смт.Суворове Ізмаїльського району Одеської області (що складається з літ. «А» - квартири №3 загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., 1/4 частини літ. «Б» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, надвірна споруда №10-басейн);

земельну ділянку площею 1,00 гектар, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ №476629 виданий 22.01.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-01-119).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.01.2016р.

Суддя: ОСОБА_4