УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс», Закритого акціонерного товариства «Київгума» про визнання права власності на майнові права; за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» до ОСОБА_4, третя особа - Закрите акціонерне товариство «Київгума», про стягнення коштів, розірвання договорів купівлі-продажу та інвестиційного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» (далі - ТОВ «Укрінформсервіс»), Закритого акціонерного товариства «Київгума» (далі - ЗАТ «Київгума») про визнання права власності на майнові права.

Зазначала, що 07 квітня 2010 року між нею та ТОВ «Укрінформсервіс» укладено інвестиційний договір № ИД-02-А щодо фінансування нею як інвестором об'єкту нерухомості - корпусу типу «А» за № 02 загальною розрахунковою площею згідно із проектною документацією 594,68 кв. м в оздоровчому комплексі сімейного типу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що вона виконала умови інвестиційного договору, однак відповідач у порушення умов цього договору свої зобов'язання щодо введення проінвестованого нею об'єкту в експлуатацію, оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна та передачу об'єкта їй у власність не виконав, просила задовольнити позов.

У липні 2013 року ТОВ «Укрінформсервіс» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - ЗАТ «Київгума», про стягнення коштів, розірвання договорів купівлі-продажу та інвестиційного договору.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_4 умов інвестиційного договору 07 квітня 2010 року просило про стягнення з неї 1 154 440 грн 34 коп. штрафних санкцій та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також розірвання договору купівлі-продажу облігацій від 08 квітня 2010 року № Б 8-1.008/10, укладеного між ОСОБА_4, від імені якої діяв повірений - ЗАТ «Фондова компанія «Український фінансовий альянс» та ТОВ «Укрінформсервіс», та інвестиційного договору від 07 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Укрінформсервіс».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за останньою право власності на майнові права на громадський (виробничий) будинок (приміщення) літ.«ІЮ», корпус № 2, загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м, допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Укрінформсервіс» задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу облігацій №Б 8-1.008/10 від 8 квітня 2010 року, укладений між ЗАТ «Фондова компанія «Українськіий фінансовий альянс» від імені ОСОБА_4 та ТОВ «Укрінформсервіс», та інвестиційний договір № ИД-02-А від 7 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 і ТОВ «Укрінформсервіс». У задоволенні решти частини вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 487/647 «Про оформлення права користування земельними ділянками» ЗАТ «Київгума» була передана в оренду земельна ділянка площею 9,42 га для експлуатації та обслуговування дитячого оздоровчого табору по АДРЕСА_1. На підставі зазначеного рішення укладено договір оренди земельної ділянки від 20 серпня 2003 року № 79-6-00140.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 08 липня 2002 року № 1330 ЗАТ «Київгума» надано дозвіл здійснити проектування та реконструкцію дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу по АДРЕСА_1.

Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 30 листопада 2004 року № 1260-Гл/Т та від 4 грудня 2008 року № 0973-Гл-Т ЗАТ «Київгума» виступило замовником реконструкції дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу на АДРЕСА_1.

17 грудня 2004 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс» укладено договір № 17-12/04 про пайову участь у реконструкції, відповідно до якого останнє проводило фінансування реконструкції всього комплексу з подальшим розподілом між сторонами об'єктів нерухомості, що входять до об'єкту реконструкції. За цим договором ТОВ «Укрінформсервіс» здійснювало залучення коштів від інших осіб на проведення реконструкції комплексу, укладаючи при цьому інвестиційні договори з інвесторами (а. с. 184-199 т. 1).

07 квітня 2010 року між ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_4 укладено інвестиційний договір № ИД-02-А щодо фінансування об'єкту нерухомості - корпусу типу «А» за № 02 загальною розрахунковою площею згідно із проектною документацією 594,68 кв. м в оздоровчому комплексі сімейного типу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Умовами вказаного договору передбачено права та обов'язки сторін, визначено графік викупу облігацій і порядок передачі об'єкта нерухомості у власність, а також санкції за неналежне виконання умов договору, у т. ч. і розірвання договору (п. п. 8. 2, 11.2, 14.5 а. с. 54−61 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судами, доказом передачі спірного будинку від ЗАТ «Київгума» до ТОВ «Укрінформсервіс» був акт приймання-передачі об'єкту незавершеного будівництва від 21 червня 2012 року до Договору про пайову участь у реконструкції № 17-12/04 від 17 грудня 2004 року.

Зазначені договір і акт є чинними, і ніким не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року у порядку забезпечення позову заборонено ЗАТ «Київгума», ТОВ «Укрінформсервіс» будь-яким способом здійснювати відчуження будь-яких об'єктів нерухомості, майнових прав на об'єкти нерухомості, що розташовані на території оздоровчого комплексу сімейного типу за адресою: АДРЕСА_1, здійснювати реалізацію іменних процентних облігацій, що випущені ТОВ «Укрінформсервіс» з метою залучення коштів для фінансування реконструкції об'єктів нерухомості в оздоровчому комплексі сімейного типу, за адресою: АДРЕСА_1 06 грудня 2012 року, а будь-які інші дії, пов'язані з розпорядженням об'єктами нерухомості, розташованими на території оздоровчого комплексу сімейного типу за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 5002-19/5719-2.2010 ЗАТ «Київгума» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

24 березня 2014 року між ЗАТ «Київгума» та ОСОБА_4 укладено угоду щодо врегулювання наявних грошових вимог відповідно до якої сторони, враховуючи наявність у ЗАТ «Київгума» прав замовника реконструкції дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу по АДРЕСА_1; неналежне виконання ТОВ «Укрінформсервіс» своїх зобов'язань за відповідним інвестиційним договором, та інше, домовилися про те, що з моменту підписання цієї угоди позивачка набуває майнові права на будинок літ. «ІЮ» НЖ корпус № 2 загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м, допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, який є об'єктом фінансування за інвестиційним договором № ИД-02-А від 7 квітня 2010 року.

Пунктом 2 Угоди щодо врегулювання наявних грошових вимог від 24 березня 2014 року встановлений обов'язок ОСОБА_4 сплатити на користь ЗАТ «Київгума» в строк до 24 вересня 2014 року грошові кошти у розмірі 3 183 530 грн.

Однак, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 умови інвестиційного договору повністю виконано не було.

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Оскільки докази існування договірних відносин між ЗАТ «Київгума» та ОСОБА_4, і передачі ТОВ «Укрінформсервіс» своїх повноважень за договором із ОСОБА_4 від 07 квітня 2010 року матеріли справи не містять, апеляційний суд встановивши те, що правовідносини з інвестиційної діяльності виникли між ТОВ «Укрінформсервіс» і ОСОБА_4, а остання своїх зобов'язань інвестора не виконала, обґрунтовано відмовив у задоволенні її позову про визнання права власності на майнові права.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15.

Крім того, задовольняючи частково зустрічний позов ТОВ «Укрінформсервіс» апеляційний суд правильно виходив із того, що викуп облігацій є основним обов'язком інвестора, який ОСОБА_4 не виконала, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку, що таке порушення тягне за собою розірвання договору купівлі-продажу та інвестиційного договору.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. МаляренкоА.В.