У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 21 976 грн та судові витрати.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1, при цьому його частка у власності складає 1/8 частини квартири, іншими співвласниками квартири є відповідач ОСОБА_7 та її дочка ОСОБА_8 01 квітня 2010 року державний нотаріус видав йому свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частини вказаної квартири. Проте відповідач не допускає його до квартири, не дає ключі від неї, користується квартирою самостійно та на власний розсуд. 31 травня 2011 року позивач зробив спробу вселитися до квартири, однак відповідач його вигнала, написала заяву до правоохоронних органів, і категорично заперечує його право на вселення, після чого він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні його власністю. 20 грудня 2011 року судоми ухвалено рішення, яким ОСОБА_7 зобов'язано не чинити йому перешкод у користуванні його квартирою. Незважаючи на це, відповідач навмисно не виконує рішення суду, пише апеляційні скарги, скарги на його адвоката і таке інше. Стверджував, що такими діями відповідач завдає йому моральної шкоди, оскільки через її дії він чотири роки не може користуватися своєю власністю. Такі дії перетворили його життя на боротьбу за свої права, змінили звичайний спосіб його життя, він змушений кожного дня думати про цю проблему і не знає як ще діяти для захисту свого права. Вказував, що переживання та стреси, консультації адвоката, судові засідання, витрати грошей на експертизи, на адвоката, в сукупності змінили звичайний ритм його життя. У зв'язку із визначенням судово-психологічною експертизою розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що між сторонами з 2011 року по даний час існує спір щодо права власності (володіння, користування та розпорядження) на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 наміру проживати у квартирі не має, однак бажає продати належну йому 1/8 частини квартири, а відповідач як співвласник ѕ частини квартири та її неповнолітня дочка ОСОБА_9 - 1/8 частини, не бажають придбати у нього його частину квартири.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлено, що ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить 1/8 частини квартири АДРЕСА_1, іншими співвласниками даної квартири є ОСОБА_10 - 4/8 частини та ОСОБА_7 - 3/8 частини квартири. Встановлено, що ОСОБА_7 на час розгляду справи заперечує проти можливості спільного володіння та користування спірною квартирою та проти вільного доступу позивача у квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що представлені позивачем докази в їх сукупності підтверджують лише наявність між сторонами конфлікту, який виник щодо належної ОСОБА_6 частини квартири, однак вважав відсутнім причинний зв'язок між шкодою та діями ОСОБА_7 в її заподіяні.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказував, що протягом 4 років не має можливості користуватися своєю власністю (1/8 частини квартири), оскільки відповідач чинить йому в цьому перешкоди. На обґрунтування таких вимог позивачем надано рішення суду, яким зобов'язано відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні часткою у майні.

У справі встановлено, що на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року про зобов'язання ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні вказаною квартирою. 06 вересня 2012 року видано виконавчий лист та 25 липня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням вказаного рішення.

Однак ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2014 року, скасовано постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 25 липня 2013 року (а. с. 34, 35).

Таким чином, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2011 року ОСОБА_7 не виконано.

Отже, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, вважаючи, що відсутній причинний зв'язок між шкодою та діями відповідача ОСОБА_7, не звернули уваги на те, що остання чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю частиною майна, підтвердженням чого є рішення суду, яке добровільно не виконане, позивач тривалий час позбавлений реальної можливості користуватися своїм майном, що вказує на порушення його права власності, і такі дії в сукупності вказують на неправомірну поведінку відповідача (його поводження), причинний зв'язок між такою поведінкою та результатом порушення права власності позивача, та у зв'язку з цим вину заподіювача шкоди.

З огляду на викладене висновки судів попередніх інстанцій є неправильними, тому допущені судами порушення норм матеріального і процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, у зв'язку з чим оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова