АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6436/11 Номер провадження 22-ц/786/3283/16Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Хіль Л.М.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 жовтня 2011 року по справі за заявою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову, шляхом обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, прохаючи суд стягнути з останньої на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 22065,44 грн. та судові витрати у розмірі 221,65 грн. судового збору та 120 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; стягнути солідарно з обох відповідачів на користь банку 100 грн.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на визначений перелік майна та шляхом обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Полтавській області видачу ОСОБА_2 паспорта/проїзного документа; адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів/проїзних документів, обмежити осіб (боржників) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань; зобов`язати відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб: УМВС України в Полтавській області у разі наявності у ОСОБА_2 іншого паспорту/проїзного документа внести відмітку про вилучення першого паспорта до того документа, що залишився в користуванні ОСОБА_2

За результатами розгляду вищевказаної заяви про забезпечення позову, 14 жовтня 2011 року судом було постановлено дві ухвали, одна з яких, про часткове задоволення заяви представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову, згідно з якою ОСОБА_2 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань. В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовлено (а.с. 28).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою від 14 жовтня 2011 року, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохав її скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що згідно з нормою ст. 152 ЦПК України, не передбачено такого виду забезпечення позову як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України. Вважає, що оскільки в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 151-153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов`язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з нормою п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також у ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується із твердженням апелянта про те, що з врахуванням того, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченомустаттями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Аналогічна правова позиція щодо недопустимості обмеження судом особи у праві виїзду за межі України в порядку забезпечення позову, викладена в узагальненні Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Так, Верховний Суд України, дійшов до висновку про те, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, місцевим судом були невірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а тому вона підлягає до скасування.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 жовтня 2011 року, постановлену за заявою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову, шляхом обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань, - скасувати, постановивши нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль