Справа № 212/1703/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гавеля Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1; представника позивача - ОСОБА_2; законного представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4; представника третьої особи - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради, про визнання заповіту недійсним -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду із позовою заявою до ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради, про визнання заповіту недійсним, пояснивши свою заяву тим, що 28 січня 2015 року нею та її чоловіком ОСОБА_8 було складено заповіт подружжя, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 липня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_8. Після його смерті ОСОБА_4, діючи в інтересах малолітньої, як законний представник ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини, дана відмова була погоджена зі службою у справах дітей Жовтневої районної у місті ради. 12 січня 2016 року ОСОБА_6 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, як єдиний спадкоємець, та заявою про визнання заповіту недійсним, оскільки останній втратив свою силу, на підставі того, що не створює жодних юридичних наслідків. 03.03.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмови у визнанні заповіту недійсним. Також нотаріусом розяснено їй, що вона має право звернутись до суду для вирішення даного питання.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Законний представник відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила задовольнити. Пояснила, що ні вона, ні її дитина не хочуть отримувати спадкове майно за спільним заповітом подружжя. При цьому, законний представник подарувала своїй дитині квартиру, а тому вважає, що договір є недійсним, оскільки відсутні правові наслідки.

Представник третьої особи ОСОБА_10, позов підтримала. Зазначила, що права дитини дотримано, про що було зроблено висновок службою в справах дітей.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_8 було складено заповіт подружжя, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11І.( а.с.4).

12 липня 2015 року помер чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_12 І-КИ № 642389 від 13.07.2015 року. (а.с.6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районной у місті ради № 1 від 05 січня 2016 року, надано згоду ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_7 відмовитись від спадщини (а.с. 7).

Відповідно до Постанови приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03 березня 2016 року, ОСОБА_6 було відмовлено у скасуванні заповіту подружжя, посвідченого 28.01.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 124, у звязку з тим, що дана дія суперечить нормам чинного законодавства. ( а.с.8).

Відповідно до ст.1243 ЦК України подружжя має скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, на час складення заповіту, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що не заперечують сторони по справі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та його було вчинено у формі, встановленій законом.

Зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні.

Тому, відмова від спадщини не несе за собою наслідків недійсності заповіту, оскільки відносини спадкування не виникли.

Ст.1257 ЦК України, встановлено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Проте, сторони не посилались на цю обставину.

Відповідно до ст. 62 СК України подружжя може добровільно змінити правовий статус майна, що належить одному з них, подавши відповідні заяви до органів, які здійснюють державну прав власності. Складаючи спільний заповіт подружжя не заперечували, що вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України, ст. ст. ч. 5 ч. 1 ст. 225, 182, 1243 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті ради, про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 05 серпня 2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін