АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1271/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1262/К/16 суддя Квятковський Я.А.
Категорія - 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Чубіної А.В.

представника відповідача ОСОБА_1,

Представника позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 50000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що працював на підприємстві відповідача на посаді водія великовантажного автомобіля в карєрі в період з лютого 2001 року по березень 2009 року. 10.03.2009 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.

Первинно втрату працездатності в розмірі 35% позивачу встановлено в жовтні 2010 року та третю групу інвалідності. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності та встановлена група інвалідності не змінились. В жовтні 2013 року при черговому переогляді зазначені відсоток втрати працездатності та групу інвалідності присвоєно безстроково. У звязку з професійною хворобою йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Вказані обставини дають позивачеві відчуття власної неповноцінності, він відчуває себе тягарем для своїх близьких, оскільки потребує сторонньої допомоги.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача 18000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «ПівнНЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, поставив питання про зміну рішення суду, а саме зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, з урахуванням засад справедливості та розумності.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАТ «ПівнГЗК» зазначив, що суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди до стягнення не врахував вимоги розумності та справедливості. Вважає, що цей розмір є значно завищеним та не відповідає моральним стражданням позивача. Крім того, представник відповідача зазначив про те, що стороною позивача не надано доказів щодо невиконання відповідачем обовязків, передбачених ст. 13 ЗУ «Про охорону праці». Також представник відповідача вказав на те, що судом не враховано його доводи щодо відсутності ознак протиправності у діях ПАТ «ПівнГЗК». До того ж судом не досліджено належним чином причино-наслідкового звязку дій відповідача та виникненням моральної шкоди у позивача. Між тим, представник відповідача вважає, що позивач сам винен, оскільки за власної ініціативи продовжував тривалий час працювати в умовах впливу шкідливих факторів. При цьому відповідач позбавлений можливості припинити трудові відносини із працівником у разі виникнення в останнього порушення стану здоровя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, працюючи протягом тривалого часу, впродовж 15 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальних вібрацій з синдромами вегетативно-сенсорної полі невропатії, полірадикулоневропатії з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу ПФ першого-другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових, у поєднанні з пері артрозом, ПФ першого ступеню та деформуючого артрозу колінних суглобів ПФ першого-другого ступеню, трофічними порушеннями на кистях.

Висновком МСЕК первинно втрату працездатності та третю групу інвалідності ОСОБА_3 встановлено в жовтні 2010 року, при наступних переоглядах відсоток втрати працездатності залишався незмінним в розмірі 35% та з першого листопада 2013 року позивачеві встановлено третю групу інвалідності безстроково. (а.с.14-17).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 05.08.2010 року (а.с.10-13), причиною професійних захворювань ОСОБА_3 є стаж роботи протягом 15 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового звязку дій відповідача з наслідками що наступили, оскільки, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, відповідно до п.19 Акту, встановлено що особою, яка не виконала норми і правила охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи є роботодавець ПАТ (раніше ВАТ) «ПівнГЗК», яким за період роботи ОСОБА_3 з 19.02.2001 року по 10.03.2009 року порушувались вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»

У звязку з чим , колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: