У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою його представником Колесніковою Оленою Олегівною, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке у подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 883 000 грн зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення 19 березня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року виникла заборгованість у сумі 1 507 569,663 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 4 червня 2015 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 475 332,48 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 19 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке у подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за яким банк надав відповідачу кредит у сумі 883 000 грн на строк до 19 березня 2018 року зі сплатою 15% річних.

Відповідно до п. 1.2.2 договору ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 14 250 грн.

Того ж дня для забезпечення виконання кредитного договору банк уклав з ОСОБА_4 договір поруки, за умовами якого він діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, тому 23 серпня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року стягнено з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно 1 315 899,23 грн кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 10 серпня 2011 року, у тому числі 863 081,37 грн заборгованості за кредитом, 387 486,11 грн заборгованості за відсотками та 65 331,75 грн пені.

Вказане рішення боржниками не виконано.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким своє право вимоги, у тому числі за спірним кредитним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿ Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд правильно виходив із того, що позичальник не виконував умови кредитного договору належним чином, допустив заборгованість, яка була стягнена рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року. Оскільки рішення суду не було виконано, а згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд стягнув заборгованість за відсотками за період з 10 серпня 2011 року по 13 жовтня 2014 року, виходячи, у тому числі, з удвічі збільшеної процентної ставки, нарахованої банком на прострочену суму основного боргу відповідно до умов кредитного договору.

Доводів щодо незаконності рішення у цій частині касаційна скарга не містить.

Разом із тим, висновок суду про відмову у позові до поручителя є передчасним.

Частина четверта ст. 559 ЦК України визначає, що у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відмовляючи у задоволенні вимог до поручителя, апеляційний суд виходив із того, що строк дії договору поруки у договорі не встановлений, тому пред'явлення вимоги банком до поручителя має обчислюватись з дати ухвалення рішення, яким достроково стягнено суму заборгованості. Оскільки цей строк за нормами ч. 4 ст. 559 ЦК України становить шість місяців і банк його пропустив, порука є припиненою.

Проте апеляційним судом залишено поза увагою те, що банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись із позовом до суду про солідарне стягнення заборгованості з боржника і поручителя, змінивши строк виконання основного зобов'язання.

При ухваленні рішення апеляційним судом не враховано, що норми статті 559 ЦК України у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки банком у 2011 році вже реалізовано право на пред'явлення вимоги до поручителя шляхом звернення до суду, тому у поручителя існує обов'язок сплатити заборгованість на підставі рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому вказане рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд у частині вирішення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Колесніковою Оленою Олегівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4 скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду Миколаївської області від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова