У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 04 січня 2005 року між ним та відповідачем укладений договір оренди землі, згідно із актом приймання-передачі земельної ділянки він надав у строкове платне користування відповідачу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з орендною сплатою у розмірі 442 грн. Також 01 січня 2009 року між сторонами укладений додатковий договір до договору оренди землі, яким змінено строк дії договору з 5 років на 10 років, у зв'язку із чим відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік. ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» систематично не сплачувало орендну плату, а саме: не сплатило орендну плату за 2011-2012 роки, тому ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 197 грн 27 коп. та розірвати договір оренди землі.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

04 січня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради.

11 грудня 2006 року вказаний договір оренди землі зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 15.

Земельна ділянка передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно із актом приймання-передачі від 12 грудня 2006 року.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 надав вказану земельну ділянку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у користування строком на 5 років, на умовах сплати даним товариством орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі, яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця та обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється із урахуванням індексів інфляції. Крім того, п. 14 вказаного договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, у разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а п. 21 зазначеного договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від невиплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 36 вказаного договору, його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між позивачем та відповідачем до вказаного договору оренди землі укладений додатковий договір, який 06 жовтня 2010 року зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 36.

У пункті 1.2 додаткового договору у новій редакції викладено п. 8 договору оренди землі та строк оренди збільшено до 10 років, а пунктом 1.3 додаткового договору внесено зміни до п. 9 договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Згідно зі видатковими касовими ордерами від 11 грудня 2013 року ОСОБА_2 перераховано 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2011-2012 роки та 1 712 грн 89 коп. за 2013 рік.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підстава для припинення права користування земельною ділянкою, передбачена систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ст. 21 вказаного Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій, встановлено, що позивачу заборгованість з орендної плати за 2012-2013 роки сплачена у грудні 2013 року відповідачем, тому правильними є їх висновки про відновлення прав позивача та відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова