Справа № 589/2597/16-ц
Провадження № 2/589/776/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 р. м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шосткинської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Позовні вимоги обгрунтовані таким.

За своє життя батьки позивача мали на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1. 03.01.2004 помер батько позивача ОСОБА_2 після якого відкрилася спадщина на ? частину квартири, яку прийняла мати позивача ОСОБА_3,

25.07.2015 померла і мати позивача ОСОБА_3

Позивач звернувся до державного нотаріуса Шосткинської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса від 10.02.2016 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що надані позивачем правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно - Свідоцтво про право власності ВО "Свема" від 22.12.1997 за № 2395 не зареєстроване відповідним чином у відповідному державному реєстраційному органі, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивач вказує, що є спадкоємцем, який прийняв спадщину, однак, оформити прийняття спадщини не має можливості у звязку з вищенаведеними обставинами, а тому просить суд встановити факт належності на праві власності ОСОБА_2, який помер 03.01.2004 р. та ОСОБА_3, яка померла 25.07.2015 року по ? частині квартири АДРЕСА_2 та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач (представник) в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд суду.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. З наданої позивачем довідки /а.с. 9/ вбачається, що він був зареєстрований та проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 20.06.2003, а, отже, вважається таким, що прийняв спадщину.

З довідки Шосткинської міської державної нотаріальної контори не вбачається, що ОСОБА_1 заявляв про відмову від спадщини. Станом на 22.07.2016 дані про інших спадкоємців в спадковій справі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, зі смертю 03.01.2004 ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яку успадкували позивач та його мати (дружина померлого) ОСОБА_3 в рівних частках.

Після смерті 25.07.2015 ОСОБА_3 позивач успадкував належну їй частку квартири- 3/4 (1/2 як належала ОСОБА_3 як співвласнику та 1/4, яку вона успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_2Г.).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин постанова державного нотаріуса від 10.02.2016 вищевказаним вимогам Закону не відповідає, оскільки ставить під сумнів права як спадкодавця так і спадкоємця на вищевказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимогам розумності, справедливості та ефективного поновлення в правах відповідатиме саме встановлення фактів належності майна спадкодавцям з наступним визнанням права власності за спадкоємцем, а не повторне звернення позивача до органів нотаріату.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності 3/4 частин квартири АДРЕСА_4 на праві власності ОСОБА_3, яка померла 25.07.2015.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М.Сидорчук