Провадження № 2/369/539/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Автобаза-4» про зобовязання вчинити дію, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є особою, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи, 1 категорії. У листопаді 2015 року він звернувся до відповідача з проханням надати йому довідку встановленої форми, яка є необхідною для обчислення пенсії. Але отримав відмову через відсутність документів, які б підтверджували його факт перебування на ліквідації аварії на ЧАЕС. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки він працював у відповідача, та такою що порушує його права.

Просив суд зобовязати публічне акціонерне товариства «Автобаза-4» видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках відповідно до форми, затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №644 від 12 жовтня 2012 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії, що підтверджується копією довідки №000228, виданої 02 жовтня 2014 року Київською обласною державною адміністрацією.

Встановлено, що 04 серпня 1986 року він під час роботи на підприємстві відповідача був призваний та виконував державне завдання по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які виконував до 09 серпня 1986 року.

Відповідно до довідки №65 ВАТ «Автобаза-4» від 30 квітня 2002 року ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СРСР, що дає йому право на пільгову пенсію.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 № 644 затверджено зразок довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, необхідної для обчислення пенсії.

27 листопада 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Автобаза-4» щодо надання довідки про розмір заробітної плати за період роботи в зоні відчуження, але вказану довідку відповідач не надав.

На час ліквідації аварії на ЧАЕС та виконання зазначених у позові робіт позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, де працював з 03 лютого 1981 року по 07 березня 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки та не оспорювалось при розгляді справи.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Із 01.01.2012 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі від фактичних збитків.

Постановою визначено, що пенсії призваних на військові збори в інших осіб, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали в зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку б вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу в зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4,1 - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Згідно з ст. 15 ч.4 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату на цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, що передбачено нормою ст. 49 КЗпП України.

Пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особі видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Підпунктом 1) пункту 317 (підрозділ 4.2 «Бухгалтерський облік та звітність») «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 4 року № 578/5, встановлено, що розрахунково-платіжні відомості (особові рахунки) працівників повинні зберігатися не менше 75 років.

Отже, на підприємство, з яким позивач перебував у трудових відносинах під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, покладається обов'язок видати довідку про заробітну плату за період роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі документів, відповідальність за збереження яких також покладена на вказане підприємство.

Позивачу була виплачена заробітна плата відповідачем, що підтверджується довідкою №426 від 05 квітня 1998 року.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Порядок оплати праці особам, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС регулювався наступними нормативними актами.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. N 665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. N 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, повязані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. N 964 у III, ІІ, І зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з 100% тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 07.05.1986 р. № 153/1043, для віх працівників, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії в зоні забруднення, був установлений 6-годинний робочий день та 6-денний робочий тиждень, розрахункову годинну тарифну ставку в зоні відчуження обчислювали відповідно до роз'яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 16 січня 1969 року.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у вказаний період часу за основним місцем роботи працював на підприємстві відповідача і був призваний на військові військовозобов'язаних, під час яких брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильські катастрофи та працював у зоні відчуження в 1986 році. Це означає, що позивач є особою, яка відповідно до наведених норм, має право на отримання зазначеної у позові довідки.

Оскільки ненадання відповідачем довідки встановлено зразка, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 року № 644, порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення, підвищений рівень соціального захисту, гарантований законом, перешкоджає реалізації його прав, то його порушені права підлягають захисту в судовому порядку.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 був відряджений на інше підприємство спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, у тому числі документами про наявність у позивача відповідного статусу, зокрема посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії, відомостями щодо виконання ним обовязку під час ліквідації наслідків на ЧАЕС тощо. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог відповідачем не надано. Докази, що спростовують зазначені обставини відповідачем не надано.

Твердження представника відповідача про неможливість видати позивачеві довідку встановленого зразка для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду у зв'язку з відсутністю в архіві підприємства будь-яких наказів, які б вказували на факт роботи ОСОБА_1 у населених пунктах, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, або про те, що позивач брав безпосередню участь по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд не бере до уваги, оскільки це питання повинно вирішуватися відповідачем з урахуванням положень Постанови Держкомпраці СРСР та секретаріату ВЦСПС від 07 травня 1986 року за № 153/10-43, відповідно до якої для всіх працівників, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії в зоні забруднення, був установлений 6-годинний робочий день та 6-денний робочий тиждень, а розрахункову годинну тарифну ставку в зоні відчуження обчислювали відповідно до роз'яснень Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСПС від 16.01.1969 року №1/2.

Оскільки судом встановлено, що позивач дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, одночасно перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, а довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період з урахуванням визначених доплат, передбачених ліквідаторам, надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 58-60, 61 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджені іншими засобами доказування.

Право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача видати довідку встановленого зразка, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 12.10.2012 за № 644.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1,15, 60, 110, 209, 212, 213, 215 ЦПК, України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст, 49 КЗпП України, ст. ст. 10,14,15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Автобаза-4» про зобовязання вчинити дію задоволити.

Зобовязати публічне акціонерне товариства «Автобаза-4» (08153 Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 61, ) видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках відповідно до форми, затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №644 від 12 жовтня 2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич