УхвалА

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Карпенко С.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_5, про визнання договору оренди гаражу недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона в порядку спадкування за законом є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, яка за життя була користувачем прибудинкового гаражу, а власником іншої частини квартири є ОСОБА_8, яка мешкає разом з ОСОБА_5 Вказувала, що після смерті ОСОБА_7 вона почала користуватися спірним гаражем та вважала,що оскільки у спадкодавця на час смерті було право користування гаражем, то таке право перейшло й до неї, як її спадкоємця. Проте їй стало відомо, що між користувачем іншої 1/2 частини квартири - ОСОБА_5 - та комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» 4 серпня 2010 року було укладено договір на оплату за користування спірним гаражем. Позивач вважала, що укладенням зазначеного договору відповідачами порушені її права, як користувача та володільця гаража, та вказувала, що цей договір укладено з порушеннями вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, без витребування у неї. Крім того, вказувала, що комунальне підприємство не мало право на укладення зазначеного договору, оскільки спірний гараж на праві власності йому не належав.

З огляду на викладене позивачка просила суд визнати договір на оплату за користування гаражем, укладений 4 серпня 2010 року між комунальним підприємством «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» та ОСОБА_5, недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсним договору на оплату за користування спірним гаражем від 4 серпня 2010 року немає, позивачка їх не довела, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Суди також вірно застосували положення ЦК України про спадкове право і зазначили, що спадкодавець - ОСОБА_7, як і її спадкоємець - ОСОБА_4 ніколи не були власниками спірного гаражу, який до складу спадкової квартири не відносився, і ОСОБА_7 не була законним володільцем гаражу.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.О. Карпенко

О.М. Ситнік