Справа № 305/1133/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кеміня М.П., Леска В.В.

при секретарі: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту - ТзОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до Рахівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 17.12.2012 року між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило позивачу права вимоги по кредитним договорах укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги і по кредитному договору № 618(300012_86387) від 15.04.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредит на суму 300 000грн.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала належним чином.

За боржником станом на 01.05.2015 року наявна заборгованість у розмірі 841 709,10 грн., а саме : за кредитом - 297 222грн., по відсотках - 371 592,08 грн., пеня за рік - 172 895,02 грн., які й просив стягнути з відповідача.

Рішенням Рахівського районного суду від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

На дане рішення ТзОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що після ухвалення судового рішення кредитні правовідносини між сторонами не припинилися, а відтак позивач має право на стягнення відсотків та пені нарахованих після цього.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали даної справи та цивільної справи №2-465/10, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано доказів переходу його прав щодо відповідача за укладеним кредитним договором і не доведено його право вимоги; зобов'язання з повернення кредитних коштів припинилося, оскільки судовим рішенням від 27.10.2010 з боржника достроково стягнута вся сума заборгованості за кредитним договором; позивачем пропущено строки позовної давності.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.1п.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що 15 квітня 2008 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №618, згідно з яким банк надав позичальникові кредит у розмірі 300 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 14 квітня 2017 року(а.с.5-18).

17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір відступлення права вимоги (купівлі-продажу боргових зобов'язань) за кредитними договорами. (а.с.19-37). Відповідно до умов цього договору кредитор за кредитними договорами переліченими в Додатку №1, змінюється з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) на ТОВ «Кредитні ініціативи» (новий кредитор).

Згідно витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги до переліку кредитних договорів переданих за вказаним Договором входив також кредитний договір №618 від 15.04.2008 року по якому позичальником є ОСОБА_2 (а.с.41).

Судом апеляційної інстанції оглянуто в судовому засіданні оригінал Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги (Реєстр позичальників), яким підтверджено факт передачі (відступлення) Первісним Кредитором права вимоги до позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» за укладеним з відповідачем кредитним договором.

Таким чином, доведеним є факт виникнення правовідносин позивача з відповідачем та переходу до позивача всіх прав та обов'язків кредитора за вказаним кредитним договором.

Висновки суду першої інстанції щодо даних обставин є безпідставними та неправильними і повністю спростовуються вище вказаними матеріалами.

З матеріалів цивільної справи №2-465/10, витребуваної та оглянутої судом апеляційної інстанції вбачається, що рішенням Рахівського районного суду від 27 жовтня 2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість по зазначеному кредитному договору станом на 11.02.2010 в розмірі 364 780,63 грн., з яких 269 444,42 грн. заборгованість за кредитом; 27 777,58 грн. прострочений кредит; 63 750,21 заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 112,38 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 1 696,04 грн. відсотків за користування кредитом з 01. по 11.02.2010.

Зазначене рішення Рахівського районного суду від 27 жовтня 2010 року до цього часу є невиконаним, жодних сум відповідачем не сплачено.

Однак наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Таким чином, після ухвалення зазначеного судового рішення кредитор вправі був продовжувати нараховувати відсотки та пеню за даним договором, оскільки зобов'язання між ним та ОСОБА_2 не припинилися.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові №6-369цс15 від 02.09.2015 року та в Постанові № 6-157цс16 від 25.05.2016 року, які є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Суд першої інстанції не врахував дані правові позиції і дійшов помилкових висновків про неправомірність нарахування відсотків та пені за вказаним кредитним договором.

Безпідставними та надуманими є також висновки суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки в кредитному договорі, зокрема п. 6.9 передбачено, що сторони збільшили позовну давність і встановили її тривалістю у 10 років.(а.с.8).

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.42) позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 01.05.2015 року у розмірі 841 709,10 грн., з яких: за кредитом - 297 222грн., по відсотках - 371 592,08 грн., пеня за рік - 172 895,02 грн.

Однак, рішенням Рахівського районного суду від 27 жовтня 2010 року, з ОСОБА_2 уже повністю стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 297 222грн., (269 444,42 грн. + 27 777,58 грн. ); 63 750,21грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1 696,04 грн. відсотків за користування кредитом з 01. по 11.02.2010.; 2 112,38 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, а тому ці суми не можуть бути повторно стягнуті з відповідача.

З врахуванням наведеного, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по відсоткам в розмірі 306 145,83 грн. (371 592,08 - 63 750,21грн. - 1 696,04 грн.) та 170 782,64 грн. пені за один рік (172 895,02 грн. - 2 112,38 грн. ). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. 599 ЦК України, ст. 307, 309, 313, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 січня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (07400, Київська обл., м.Бровари, бульвар Незалежності, 14, ЄДРПОУ - 35326253) заборгованість по відсоткам в розмірі 306 145,83 грн.(триста шість тисяч сто сорок п'ять гривень вісімдесят три копійки) та 170 782,64 грн. (сто сімдесят тисяч сімсот вісімдесят дві гривні шістдесят чотири копійки) пені.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді