Справа №: 398/1068/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" вересня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Бугайченко Т.А., за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Устрій» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку та компенсації втрати частини заробітку ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача і просить стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати за період із березня по серпень 2015 року в сумі 1063 грн 42 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 серпня 2015 року по дату ухвалення судового рішення включно , компенсації втрати частини заробітку за період з березня 2015 року по січень 2016 року в сумі 361 грн 08 коп та 2000 грн у відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що він з 05.05.2014 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Житло-Устрій» на посаду майстра, з 27 лютого 2015 року його було переведено тимчасово на посаду диспечера, а 10 серпня 2015 року він був звільнений з підприємства за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. При звільненні заборгованість по заробітній платі в сумі 1063 грн. 42 коп. йому не булла виплачена. З врахуванням того, що заборгованість по заробітній платі не виплачена і на час звернення з позовом до суду, посилаючись на видану йому підприємством довідку та на здійсненні розрахунки просить стягнути середній заробіток та компенсацію втрати заробітку. В обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що внаслідок невиплати в повному розмірі заробітної плати він зазнав моральних страждань, оскільки був позбавлений можливості в повній мірі забезпечити власні потреби та потреби своєї сім»ї, він змушений був позичати кошти, що принижувало його гідність. Оскільки у добровільному порядку відповідач розрахунку не провів, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись спочатку на обставини викладені у позовній заяві, а потім на наявність порушень вимог ч. 2 ст. 33 КЗпПУ.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що дійсно ОСОБА_1 працював в ТОВ «Житло-Устрій» на різних посадах. З 2 березня 2015 року він займав посаду диспетчера аварійної служби з посадовим окладом 3000 грн, а 10 серпня 2015 року він був звільнений та з ним було проведено повний розрахунок. Доводи позивача з посиланням на видану йому довідку визнав безпідставними, оскільки дана довідка була йому видана для пред»явлення до органів соціального захисту для нарахування субсидії та відповідно до вимог законодавста. Крім того ОСОБА_1 у квітні 2015 року два дні перебував у відпустці без збереження заробітної плати , тому нарахування заробітної плати за ці дні не проводились.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст. 341 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Відповідно до статей 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сторонам у справі було роз»яснено обов»язок надання доказів та наслідки їх ненадання . Також сторонам було роз»яснено їхні права передбачені ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 05.05.2014 року працював в ТОВ «Житло-Устрій» на посаді майстра. З 2 березня 2015 року ОСОБА_1 був переведений на посаду диспетчера аварійної служби з посадовим окладом 3000 грн, а 10 серпня 2015 року він був звільнений та з ним було проведено розрахунок, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю та наданою позивачем роздруківкою руху коштів по його рахунку (а.с.13, 29).

Доводи позивача щодо наявності заборгованості по заробітній платі з посиланням на видану йому довідку (а.с.12), суд визнає безпідставними та необгрунтованими, оскільки ця довідка була видана йому для пред»явлення до органів соціального захисту для нарахування субсидії та заповнена відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2004 року № 192 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 червня 2015 року № 591), без вирахування єдиного соціального внеску від загального доходу та військового збору, які вираховуються при нарахуванні заробітної плати. Крім того, 17.04.2015 року та 20.04.2015 року ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.36, 38, 41), тому нарахування заробітної плати за ці дні йому не проводилось.

За вказаних обставин законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи ж представника позивача щодо порушення відповідачем вимог ч.2 ст. 33 КЗпПУ як на підставу для задоволення позову суд до уваги не приймає, оскільки дані обставини не були підставою позову та повідомлені під час судового розгляду справи по суті, після надання представником відповідача пояснень та доказів у справі, що є порушенням вимог ст. 31 ЦПК України та фактично порушенням права відповідача на захист. Отже вказані представником позивача підстави можуть бути предметом розгляду іншої справи.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі , суд покладає на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 11, 31, 60, 61, 88,209, 215 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя Т.А.Бугайченко