АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/1772/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Романишена І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ним та відповідачем 17 березня 2014 року укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США на суму 10 000 доларів США, а також 04 квітня 2013 року договір про банківський вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті на суму 83 700 доларів США на строк з 04 квітня 2013 року по 09 квітня 2014 року. Відповідно до довідки банку від 18 квітня 2014 року залишок на рахунку за договором від 04 квітня 2013 року складає 90 700 доларів США, а на рахунку за договором від 17 березня 2014 року 10 000 доларів США. Оскільки відповідач не повертає належні йому грошові кошти, просив стягнути з відповідача на його користь залишок грошового депозитного вкладу за договором від 17 березня 2014 року в доларах США в сумі 10 000 доларів США та відсотки за цим договором у сумі 1 204,58 доларів США; залишок грошового депозитного вкладу за договором від 04 квітня 2013 року в доларах США в сумі 90 700 доларів США та відсотки за цим договором у сумі 8 841,63 доларів США та 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи, а відтак - безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» діє тимчасова адміністрація і враховуючи вимоги ст. ст. 34, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стягнення суми вкладу поза межами порядку задоволення вимог кредиторів є порушенням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 17 березня 2014 року укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США на суму 10 000 доларів США, а також 04 квітня 2013 року договір про банківський вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті на суму 83 700 доларів США на строк з 04 квітня 2013 року по 09 квітня 2014 року.

Після закінчення строку дії договорів, а також після вимог про повернення коштів, відповідачем не повернуто позивачу внесені кошти.

19 вересня 2014 року між ОСОБА_1 (цедент) та Автономною некомерційною організацією «Фонду захисту вкладів» (цесеонарій) укладено договір уступки прав (вимоги), відповідно до умов якого цедент відступив, а цесеонарій прийняв (вимоги) за депозитом від 04 квітня 2013 року до боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 17 202,67 доларів США.

Також, 19 вересня 2014 року між ОСОБА_1 (цедент) та Автономною некомерційною організацією «Фонду захисту вкладів» (цесеонарій) укладено договір уступки прав (вимоги), відповідно до умов якого цедент відступив, а цесеонарій прийняв (вимоги) за депозитом від 17 березня 2013 року до боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 1 896,66 доларів США.

У листі, адресованому Керуючому філіалом ПРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивачем зазначено, що ним отримані грошові кошти у загальному розмірі 19 099,33 доларів США за договорами від 04 квітня 2013 року (отримано 17 202,67 доларів США) та від 17 березня 2014 року (отримано 1 896,66 доларів США) від Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників».

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові ( володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України, в готівковій або безготівковій формі, не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина 2 статті 26 Закону передбачає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону).

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону).

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановивши, що позивач частково отримав грошові кошти за спірними договорами банківського вкладу та те, що з 18 вересня 2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, оскільки законом передбачена спеціальна процедура повернення вкладів банківської установи, стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договорами банківського вкладу порушить порядок задоволення вимог кредиторів.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, тому підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді