АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

При секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м.Києві про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, і просила винести рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав на малолітніх синів сторін ОСОБА_3, 2000 року народження, та ОСОБА_4, 2005 року народження, пославшись на те, що відповідач не турбується про виховання та матеріальне утримання дітей, не цікавиться їх здоров»ям, незважаючи на те, що вона, позивачка, не перешкоджає відповідачу спілкуватись з дітьми.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено /а.с.172-177/.

Судовим рішенням позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року, як постановлене на неповно з"ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити /а.с.181-183/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 10.08.1996 року по 17.04.2015 року /а.с.39, 45/.

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають двох синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, які після розірвання шлюбу батьків перебувають на утриманні та вихованні матері /а.с.6,7,39-40/.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Встановлено, що, відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27.08.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8.06.2-015 року і до досягнення дітьми повноліття /т.1 а.с.18,73-77/.

За зверненням ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м.Києві, відповідно до розпорядження №162 від 24.03.2016 року Службою у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м.Києві визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у формі спілкування з неповнолітніми синами двічі на тиждень за згодою дітей та за домовленістю з їх матір»ю ОСОБА_2 /а.с.107/.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав на синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, колегія суддів керується наступним.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що батько дітей, ухиляється від виконання своїх обов»язків з їх виховання, матеріально дітей не утримує, ухиляється від спілкування з дітьми.

Однак, указаних підстав для позбавлення батьківських прав, колегія суддів вважає недостатнім.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

А, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов»язків з виховання дитини.

Колегія суддів виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов»язками.

Як слідує із матеріалів справи, заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав на дитину, відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що він не має можливості займатися вихованням дітей, оскільки після розірвання шлюбу позивачка з дітьми проживає за іншим місцем проживання, а мати дітей негативно налаштовує дітей проти батька, а тому не дивно, що сини не хочуть бачити свого батька, як на те посилається позивачка.

При цьому, відповідач не ухиляється від матеріального утримання дітей, оскільки в міру своїх матеріальних статків, сплачує аліменти на дітей.

Крім того, дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, колегія суддів враховує Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №4 від 22.02.2016 року), згідно якого вирішено відмовити ОСОБА_2 у надання висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_4, 2005 р.н., та ОСОБА_3, 2000 р.н. /а.с.82/.

Задовольняючи позов та позбавляючи ОСОБА_1 батьківських на двох неповнолітніх синів, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Крім того, колегія суддів не вбачає жодної з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених ч.1 ст.164 СК України, згідно якої:

мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців невиявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в указаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів не вбачає факту ухилення відповідача від виконання обов»язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 та її представник, який є її новим чоловіком, мотивуючи свій позов, пояснили необхідність позбавлення відповідача батьківських прав тим, що новий чоловік позивачки бажає усиновити дітей відповідача, однак останній цього не бажає.

Враховуючи, що відповідач не зловживає спиртним, не характеризується негативно, а також беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 червня 2016 року щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 на неповнолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст.88 ЦІПК України, в порядку розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 607 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 9 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у позові про позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 607 (шістсот сім)грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді