Номер провадження 2/754/2365/16
Справа № 754/2006/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2016 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди приватизації недійсною,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2016 року позивач звернувся із вищевказаною позовною заявою.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява подається в письмовій формі. Позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки при поданні позовної заяви позивач порушив вимоги ст. 119 ЦПК України, а саме: не визначено характер спору (майновий або немайновий), у випадку якщо позовна заява майнового характеру, не вказано ціну позову, що унеможливлює визначення розміру судового збору, який підлягає сплаті, не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, не чітко викладений зміст позовних вимог.

В пункті 1 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд визнати угоду приватизації, проведену його матір'ю 7 жовтня 1996 року незаконною та скасувати її, разом з тим не конкретизує про яку саме угоду з приватизації йде мова, не вказано її реквізити, предмет угоди.

Також позивач просить поновити його в правах на проживання та прописку за адресою: АДРЕСА_1, однак при цьому не посилається на норми законодавства, які передбачають такий спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст.7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Згідно ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Професійний суддя повинен володіти державною мовою. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова, держава гарантує можливість здійснювати судове провадження цією регіональною мовою (мовами). Необхідність забезпечення такої гарантії має враховуватися при доборі суддівських кадрів. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Згідно ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики», державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

На підставі вищевикладеного, позовна заява має бути викладена державною (українською ) мовою.

Також в наданому суду клопотанні позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору, в зв'язку із тим, що з 2012 року по теперішній час він офіційно не працює, оскільки у працевлаштуванні йому відмовляють через наявність судимості та інвалідності. Він є інвалідом 3-ї групи.

Суд вважає, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору або зменшення їх розміру, відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до ч.1 п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що наявність 3-ї групи інвалідності у позивача не є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Також відсутні підстави для зменшення сплати судового збору з огляду на наступне.

Так, позивачем на надано конкретних правових доказів, що у позивача відсутні кошти для оплати судового збору, а обставини на які посилається позивач, зокрема те, що він офіційно не працює, відсутність стажу та трудової книжки, те, що він ніде не працевлаштовувався, оскільки з причини судимості та інвалідності йому відмовляють у працевлаштуванні не є правовою підставою для зменшення розміру судового збору або розстрочки чи відстрочки його оплати.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди приватизації недійсною залишити без руху та надати строк на усунення недоліків, у вигляді п'яти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: