Справа № 202/5268/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді -Бєльченко Л.А

при секретарі- Терещук Л.І., ОСОБА_1,

за участію представника позивача- Шевчук О.М.,

представника- Петренко І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 , діючого в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Орган опіки та піклування Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, указуючи, що з відповідачем ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з 8 січня 2000 року. Вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2009 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала до міста Макіївки Донецької області, де створила нову сім'ю та народила другу дитину. З моменту народження та по сьогоднішній день неповнолітній ОСОБА_3 проживає у м. Дніпрі, в квартирі АДРЕСА_1, де відвідує школу, гуртки. Указана квартира належала на праві особистої власності ОСОБА_4 Маючи намір її продати, ОСОБА_4 16 квітня 2013 року без його відома зняла з реєстрації за місцем свого на той час проживання сина ОСОБА_3, про що позивачу стало відомо лише 9 жовтня 2014 року. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року визнано протиправними дії Головного управління міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3 та зобов'язано поновити його реєстрацію за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2. На виконання вказаної постанови 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію ОСОБА_3 за вказаною адресою. Але згодом йому стало відомо, що ще 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, продала вищевказану квартиру ОСОБА_5 Статтею 17 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень; для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам і інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За наведених підстав позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 20 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти позовних вимог зазначили , що квартира АДРЕСА_2 належала їй, ОСОБА_4, на праві особистої приватної власності. З квітня 2013 року син ОСОБА_3 був зареєстрований у належному їй на праві власності будинку в м. Макіївка Донецької області, який вона придбала 11 квітня 2013 року. Тому укладенням 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири його права не порушені. У звязку з бажанням продовжити навчання в місті Дніпропетировську, на прохання сина, вона, ОСОБА_4 дала згоду на переїзд сина до міста Дніпропетровська і проживання його у няні, яка проживає в цьому ж будинку, де і була спірна квартира. Проведення на території Донецької області антитерористичної операції завадило їй забрати сина до міста ОСОБА_9 і в подальшому. Син ОСОБА_3 мешкає в м. Дніпропетровську, у няні. Коли вона приїздить до міста Дніпропетровська, то проживає із сином в спірній квартирі, власницею якої є ОСОБА_10 Остання не заперечує проти реєстрації і проживання в спірній квартирі ОСОБА_3 Вважає, що укладання договору купівлі- продажу квартири від 20.10.2014 року права неповнолітнього сина ОСОБА_3 порушені не були. Просили відмовити у задоволені позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, а також зазначила, що при посвідченні договору нею була отримана довідка ЖЕП № 49 від 14.10.2014 року за вих. № 2223, відповідно до якої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, 9/59 з 16.04.2013 року прописана лише одна особа ОСОБА_2, про що доведено до відома покупця. Будь-які відомості щодо наявності права користування квартирою малолітнім ОСОБА_3 їй не були доведені до відома ( а.195).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність ( а.с. 167).

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 пояснила , що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто в тому під*їзді , де була квартира ОСОБА_12 З 2001 року вона є нянею ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Коли ОСОБА_4О та ОСОБА_2В проживали разом, ОСОБА_3 всі дні знаходився з нею, батьки забирали його лише на вихідні дні. Після розлучення ОСОБА_4 виїхала проживати в Донецьку область, а ОСОБА_3 залишився у неї. Він відвідував школу, гуртки; коли ОСОБА_4 приїздила до міста Дніпра, ОСОБА_13 жив з нею у спірній квартирі. ОСОБА_13 завжди мав ключі від спірної квартири і міг нею користуватися.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що підтримує з ОСОБА_4 дружні стосунки зі школи. Вона знає, що коли ОСОБА_4 навчалася в Донецькій області, син ОСОБА_13 залишався у няні. Потім, коли ОСОБА_4 вийшла заміж та залишилася проживати в місті ОСОБА_9, ОСОБА_13 залишився у місті Дніпрі з нянею.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є матір*ю ОСОБА_16 Спірну квартиру подарувала ОСОБА_4 вона. У 2009 році після розлучення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 купила будинок в м. Макіївці, продала спірну квартиру і хотіла забрати сина ОСОБА_13 в Донецьку області. Але він захотів навчатися в місті Дніпрі, в своїй школі, тому залишився проживати з нянею. ОСОБА_13 завжди міг користуватися спірною квартирою.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що спірна квартира належала ОСОБА_4, вона проживала в ній із сином до 2010 року. Потім виїхала в м. Макіївку, де в неї склалася нова сім*я. ОСОБА_4 забирала до себе сина ОСОБА_13 на канікули, але навчатися у місті ОСОБА_9 не хотів, тому повернувся в місто Дніпро.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона знала сім*ю ОСОБА_4 і ОСОБА_2 давно. У 2012 році ОСОБА_4 виїхала проживати у Донецьку область, а син її, ОСОБА_18, залишився проживати у сусідки ОСОБА_11 Коли ОСОБА_4 приїздила до міста Дніпра, ОСОБА_13 проживав з нею у спірній квартирі. ОСОБА_13 завжди мав доступ до цієї квартири.

Вислухавши сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі,суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2010 році шлюб між сторонами розірвано ( а.с.9,10).

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 25 березня 2005 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-833, відповідачу ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_2.

За вказаною адресою до 16 квітня 2013 року був зареєстрований син сторін - ОСОБА_3

16 квітня 2013 року ОСОБА_4 зняла сина з реєстрації за вказаною адресою та зареєструвала його 26 квітня 2013 року в належному їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року житловому будинку за адресою: Донецька область. м. Макіївка, вул. Литейна (Ливарна), 146( а.с.51).

20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого продала вказану квартиру відповідачу ОСОБА_5 Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6

( а.с.62).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_2 визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття неповнолітнього ОСОБА_3 з реєстрації за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 та зобов'язано поновити реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_3 за вказаною адресою у зв'язку з недотриманням процедури зняття його з реєстрації, а саме ненаданням письмової згоди батьком ОСОБА_2В.( а.с.13-15).

На підставі указаного судового рішення 23 січня 2015 року було поновлено реєстрацію ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2( а.с.16).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 2 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Указані положення Сімейного кодексу кореспондуються зі статтею 17 Закону України Про охорону дитинства, відповідно до якої батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» також передбачено, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Таким чином, при вирішенні питання щодо недійсності правочину, необхідно виходити з того, чи мала дитина право власності чи право користування майном, яке є предметом оспорюваного договору, на момент його укладення, а також чи були даним правочином порушені майнові права дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент укладання 20 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 не був зареєстрований за указаною адресою. Проте постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області щодо зняття неповнолітнього ОСОБА_3 з реєстрації за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 та зобов'язано поновити реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_3 за вказаною адресою у зв'язку з недотриманням процедури зняття його з реєстрації, а саме ненаданням письмової згоди батьком ОСОБА_2 Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України дане рішення є приюдиційною обставиною.

Судом також встановлено, що після придбання ОСОБА_4 житлового будинку в місті Макіївці Донецької області по вулиці .Литейна, 146 та реєстрації ОСОБА_3 за цією адресою, останній повернувся в місто Дніпро та, хоча і проживав більшість часу з нянею ОСОБА_11 , яка є сусідкою по спірній квартирі, завжди мав доступ, мав право користуватися спірною квартирою, в тому числі і на момент укладання спірного договору.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживав в цій квартирі завжди, коли ОСОБА_4 приїздила із Донецької області , проживає в ній і на даний час під час перебування ОСОБА_4 в місті Дніпрі. Іншого постійного місця , де мав право проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в місті Дніпрі, немає. Тобто спірна квартира є єдиним місцем проживання в місті Дніпрі, на яке відповідно до закону має право неповнолітній ОСОБА_3.

Наведене дає суду підстави вважати, що договор купівлі -продажу квартири АДРЕСА_3 від 24 жовтня 2014 року укладений з порушенням норм діючого законодавства, оскільки посвідчений без отримання дозволу органу опіки і піклування .

До такого висновку суд прийшов, виходячи з того, що ОСОБА_3 на момент укладання спірного договору мав право користування квартирою № 59 по вулиці Батумській,9 в місті Дніпрі.

За таких підстав суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача і задовольняє їх.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 243, 60 гривень.

Керуючись ст. ст.10, 11, 58,60, 209, 213-215 ЦПК України , ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України , суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 , діючого в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_3, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 24 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за номером 2755.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243, 60 гривень.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але були відсутні під час проголошення рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Бєльченко Л.А.