АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6040/16 Справа № 180/1041/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Беспальок О. А. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року по справі

за заявою ОСОБА_2 з участю заінтересованої особи Відділу Держгеокадастру у Томаківському районі Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року до суду звернулась ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 09 лютого 2005 року отримано Державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,170 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Даний акт було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12 20 грудня 2005 року. Але при виготовленні Державного акту було допущено помилку в адресі даної земельної ділянки та помилково вказано АДРЕСА_2 на що заявник одразу уваги не звернула.

Відділ Держгеокадастру у Томаківському районі Дніпропетровської області, куди заявниця звернулася із заявою про виправлення помилки, у виправленні помилки відмовив, посилаючись на відсутність відповідних повноважень, а також, що чинним законодавством не передбачено внесення змін чи виправлень до державного акта на право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на положення ст. 256 ЦПК України, заявник просила встановити факт, що Державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,170 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, виданий 20 грудня 2005 року на ім'я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 09 лютого 2005 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12, був виданий саме на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року та справу направити до Марганецького міського суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по заяві ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно виходив із того, що встановлення факту, що державний акт НОМЕР_1 виданий саме на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та законодавству.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Проте, ч. 6 ст. 235 ЦПК України передбачає, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як убачається із змісту заяви та доданих до неї копій документів, ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданого 20 грудня 2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 09 лютого 2005 року є власником земельної ділянки площею 0,170 га, розташованої АДРЕСА_2. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства (а.с.17).

Згідно заяви заявник просила визнати факт видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,170 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НОМЕР_3 від 09 лютого 2005 року.

При цьому заявник надала копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 лютого 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 288, з якого убачається, що спадковим майном, на яке видане це свідоцтво, є житловий будинок АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 4200 кв.м (а.с.22).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку йдеться не про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а про зміст цивільних прав, тобто спір про право, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Підстави для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді