СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/130/16
ун. № 759/8186/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Семаніва Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Святошинському районі міста Києва про визнання дій/бездіяльності працівників ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві незаконними -,

В С ТА Н О В И В:

10 червня 2016 року позивачОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, дана позовна заява була розподілена судді Семанівій Ю.В. та передана у провадження 14.06.2016 року (а.с. 9).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано п'ятиденний строк для усунення недоліків, з підстав порушення вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

Позивачу ОСОБА_2 направлялась копія ухвали суду, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення від 12.07.2016, про отримання поштового повідомлення.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем направлено заяву про усунення недоліків, отриману судом 18.07.2016 року.

Разом з цим, слід зазначити, що в первісній заяві позивач посилався на ст. 82, 87 Закону України «Про виконавче провадження» та на ст. 1173 ЦК України як на підстави своїх позовних вимог.

Позивачу було роз'яснено, що стаття 82 Закону України «Про виконавче провадження регламентує питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця. При цьому слід зазначити, що судова процедура розгляду таких скарг, як і вимоги до оформлення таких скарг регламентовані ст.ст. 383-387 ЦПК України. І запропоновану позивачу привести процесуальний документ до вимог вказаних статей 383-387 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до ст.87 вказаного закону, стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Виходячи з заяви про усунення недоліків, позивач вирішив обрати для себе спосіб захисту в порядку ст.1173 ЦК України, у зв'язку з чим, він має звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Також відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження слід виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Таким чином, у зв'язку зі зміною підстав, неможливістю продовження розгляду заяви в порядку, передбаченому ст.ст. 383-387 ЦПК України, з урахуванням даних реєстрації первісної заяви, заява підлягає поверненню..

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним ( Рішення Суду у справі " Жоффре де ля Прадель проти Франції " від 16 грудня 1992 року).

У відповідності до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений судом строк не виконає у повному обсязі вимоги викладені в ухвалі про усунення недоліків, позовна заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовною заявою.

Керуючись ч. 2 ст. 121, п.3 ч.1 ст. 293, 294, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Святошинському районі міста Києва про визнання дій/бездіяльності працівників ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві незаконними - визнати неподаною та повернути.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.В. Семаніва