Провадження № 2/235/535/16
Справа № 235/496/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Загорулько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного Товариства «Ідеа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Ідеа Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 25.07.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.23443, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 76284 грн. на купівлю транспортного засобу MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі ( кузова, рами), який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами за кредитним договором до 25.07.2017 року. Зазначені кредитні кошти було надано відповідачу в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 20,99% та сплатою всіх інших обов»язкових платежів по договору. Оскільки на теперішній час відповідач не виконує зобов»язання за кредитним договором у встановлені строки, у зв»язку з чим у нього станом на 21.12.2015 року перед банком виникла заборгованість на загальну суму у розмірі 83824,76 грн., у тому числі основний борг у розмірі 34978,6 грн., прострочений борг 21858,05 грн., прострочені проценти 26211,39 грн., строкові проценти 776,72 грн. Виконання зобов»язання за договором № 910.23443 від 25.07.2013 року забезпечено договором поруки, за умовами якого відповідач по справі ОСОБА_1 взяла на себе зобов»язання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50 грн. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідеа Банк» був укладений договір застави транспортного засобу MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску. Реєстраційний номер АН 198211, який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зв»язку порушень з боку відповідача ОСОБА_1 умов договору, просить вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску. Та передати ПАТ «Ідеа Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення кредитний зобов»язань на користь ПАТ «Ідеа Банк» за кредитним договором № 910.23443, укладеним між ПАТ «Ідеа Банк» та ОСОБА_1 в сумі 83824,76 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідеа Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб»єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідеа Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах НПУ, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах ( отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати, виготовляти ключі та їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб, особу-власника, які пов»язані з продажем автомобіля, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн., понесені судові витрати в розмірі 1257, 37 грн.

В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з»явились, просили справу слухати без участі представника.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 25.07.2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.23443, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 76284 грн. на купівлю транспортного засобу MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску на строк 48 місяців. ( а. с. 15).

Згідно з п. 1 параграфу 3 цього договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначаться як річні в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 1,9000% Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку становить 19,09000%, що разом з Маржою Банку складає змінювану процентну ставу в розмірі 20,990%.

Параграфом 6 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов»язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит кредит та процентні платежі від суми кредиту , а також інші платежі, пов»язані з користуванням кредитом та обслуговуванням кредитної заборгованості позичальника за Договором у розмірах, випадках, порядку та в строки, передбачені цим Договором.

Суму кредиту позичальник отримав 29.07.2013 року, що підтверджується виданим банком меморіальним ордером № 516-59 ( а. с. 17).

Останній платіж на виконання умов кредитного договору був внесений позичальником 01.01.2014 року ( а. с. 29).

Внаслідок невиконання боржником своїх зобов»язань за кредитним договором у відповідачки ОСОБА_1 виникла перед банком заборгованість у розмірі 83824,76 грн., яка складається з основного боргу 34978,6 грн., простроченого боргу в сумі 21858,05 грн., прострочних процентів в сумі 26211,39 грн., строкових процентів в сумі 776,72 грн ( а.с. 30).

Згідно договору поруки від 19.12.2014 року поручитель , відповідач по справі ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за виконання боржником всіх зобов»язань в сумі 50 грн. ( а. с. 31).

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем виконані свої зобов'язання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обов'язок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. ст. 572, 577 ч. 1 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до п. 42 Пленуму Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Разом з тим суд зазначає наступне.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет застави повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на заставодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості

задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання.

Саме до цього зводяться висновки, викладені у постанові ВСУ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу»за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом або договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про заставу» передбачено, що реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором.

Порядок звернення стягнення на заставлене майно також встановлено статтями 24-26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 р. № 1255-ІV (далі - Закон від 18 листопада 2003 р. № 1255-ІV).

Частиною 1 ст. 24 Закону від 18 листопада 2003 р. № 1255-ІV передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону від 18 листопада 2003 р. № 1255-ІV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Серед визначених ст. 26 Закону від 18 листопада 2003 р. № 1255-ІV способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі, зазначено його продаж обтяжувачем шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Згідно договору застави транспортного засобу 910.23443 від 07.08.2013 року заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов»язань, передбачених кредитним договором , виявлення заставодержателем погіршення тану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів : за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем Предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.

У відповідності до роз»яснень, наведених у пункті 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» , при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

При цьому суд зазначає, що так як виконання основного зобов»язання було забезпечено закладом рухомого майна, яке є підвидом застави, як і іпотека, то щодо правовідносин , що виникли із закладу рухомого майна, виходячи з положень ч. 1 ст. 8 ЦК України, є можливим застосування положень про співмірність заборгованості за кредитом та вартістю предмета застави(закладу), як і при зверненні стягнення на предмет застави (іпотеки).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення витягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Такий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 6 березня 2013 р. по справі № 6-10 цс13, яка є обов'язковою до застосування в силу положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості слід задовольнити , оскільки відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконала зобовязання за кредитним договором №910.23443 , забезпечене заставою та порукою, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами, що зумовлює солідарну відповідальність відповідача-поручителя.

За таких обставин, суд вважає необхідним, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, з наданням ПАТ «Ідея Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета застави.

Надання Заставодержателю права на зняття транспортного засобу з обліку в органах ДАЇ України та вчиняти інші дії, необхідні для продажу транспортного засобу, в рамках задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем ґрунтується на нормах Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема статтях 26, 30, оскільки охоплюється реалізацією такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, тобто не суперечить нормам діючого законодавства.

За змістом п.1 пар. З договору застави, заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 пар. 5 договору.

Таким чином, вилучення предмета застави в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам заставного договору та вимогам закону, а відтак вимога банку про вилучення транспортного засобу у відповідача ОСОБА_1 з передачею ПАТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню.

Оскільки в рішенні суду мають зазначатися, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, вимоги щодо вилучення у відповідача ОСОБА_1 транспортного засобу MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску та передачі його а управління ПАТ «Ідеа Банк» на період до його реалізації є саме такими заходами, є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1257,37 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530 , 627 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 79, 88, 174, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску, колір сірий, номер шассі

JMBSRCS3A8U007408, реєстраційний № АН 198211 та передати Публічному акціонерному товариству «Ідеа Банк» на період його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов»язань на користь ПАТ «Ідеа Банк» за кредитним договором № 910.23443, укладеним між ПАТ «Ідеа Банк» та ОСОБА_1 в сумі 83824,76 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль MITSUBISHI LANCER ЗНГ, 2008 року випуску, колір сірий, номер шассі JMBSRCS3A8U007408, реєстраційний № АН 198211, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідеа Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб»єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідеа Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах, установах.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідеа Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідеа Банк» судові витрати в розмірі 1257,37 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: