АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1518/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 25 серпня 1989 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Заочним рішенням Соснівського суду м. Черкаси від 5 травня 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

В зв'язку з тим, що з 2011 року ОСОБА_7 не проживав за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, де вона є квартиронаймачем, вона звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право на користування житлом у цій квартирі, але рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року її позов залишено без задоволення.

30 липня 2015 року поновлено реєстрацію відповідача у спірній квартирі.

Проте, після ухвалення зазначеного судового рішення відповідач у спірній квартирі не проживає, як не проживав і до цього.

На даний час ОСОБА_7 не проживає в квартирі більше чотирьох років, квартплату і комунальні платежі не сплачує, квартирою не користується.

Наймачем спірної квартири є вона. Відповідача нічого не пов'язує з цією квартирою, його особистих речей в квартирі немає і він не є членом її сім'ї.

З врахуванням викладеного та посилаючись на ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР, просила суд визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право проживання в даній квартирі та стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати.

ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що виконуючи рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2015 року та маючи намір постійно проживати в квартирі АДРЕСА_1, поновив свою реєстрацію за вказаною адресою.

Неодноразово звертався до ОСОБА_6 з пропозиціями добровільно виконати судове рішення та не чинити йому перешкоди у вселенні, але ці пропозиції відповідачкою відхилені.

На початку червня 2015 року він звернувся з заявою до дільничного інспектора щодо вселення у спірну квартиру, але допомоги не отримав. В одній з кімнат, якою він постійно користувався, він залишив свої особисті речі, замінив пошкоджений замок.

Його намагання зайти в спірну квартиру закінчилися невдачею, оскільки колишня дружина замінила всі замки. На даний час він вимушений тимчасово проживати у знайомих.

З врахуванням викладеного, просив суд, зобов'язати ОСОБА_6 усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом заборони без його згоди змінювати замки від вхідних та кімнатних дверях, вселити його в цю квартиру та передати ключі від неї.

Ухвалою суду від 6 листопада 2015 року зустрічний позов ОСОБА_7 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_6

Ухвалою суду від 3 грудня 2015 року до участі у розгляді справи залучено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в якості третіх осіб.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково: вселено ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 березня 2016 року та ухвалити у справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю і відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та його представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житлом позивачка вказувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2011 року, квартплату і комунальні платежі не сплачує, квартирою не користується. Крім того, в квартирі немає його особистих речей і він не є членом її сім'ї.

Суд дав оцінку зазначеним доводам позивачки і прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом у спірній квартирі. Рішення суду від 28 травня 2015 року з цього приводу набрало законної сили.

Повторно звернувшись з позовом 7 вересня 2015 року, позивачка посилається на ті ж самі обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6, суд правильно вказав, що з часу ухвалення судового рішення 28 травня 2015 року до моменту її повторного звернення до суду 7 вересня 2015 року не сплив визначений статтею 71 ЖК України шестимісячний строк і позивачка не надала нових доказів, які свідчили б про відсутність позивача у спірній квартирі без поважних причин понад вказаний строк після ухвалення судового рішення, а посилалася на ті докази, яким суд вже дав оцінку, розглядаючи її попередній позов.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи і колегія суддів з ним погоджується.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_7 про вселення, суд врахував як вказані обставини, так і те, що він не втратив зв'язок із спірною квартирою, намагався вселитися в неї, про що надав суду відповідні докази, і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для його вселення у спірну квартиру.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про зобов'язання відповідачки усунути йому перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом заборони без його згоди змінювати замки від вхідних та кімнатних дверях, суд правильно послався на положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких примусове вселення полягає в забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому, і прийшов до правильного висновку про передчасність таких вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :