провадження № 2/760/61/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
27.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, у якому просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 466 083,92 грн., з яких 334 208,80 грн. - основна сума боргу та 131 875,12 грн. - проценти за користування позикою.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.11.2012 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 15 000 дол. США, які він зобов'язався повернути з моменту пред'явлення вимоги позивача, про що складено відповідну боргову розписку.
Позивач зазначив, що в серпні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути суму боргу у розмірі 15 000 дол. США у строк до 17.10.2015, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на зв'язок не виходить, а тому позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав.
У судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином відповідно до частини дев'ятої статті 74 ЦПК через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 239 (5613) від 22.12.2015.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представників позивача, які не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
Відповідно до розписки від 10.11.2012 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15 000 дол. США та зобов'язався повернути позику з моменту пред'явлення вимоги позивача (а.с. 8).
17.09.2015 позивач на адресу відповідача направив лист з вимогою виконати зобов'язання, яке виникло з боргової розписки від 10.11.2012 у строк до 17.10.2015 (а.с. 9).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
Згідно з статтею 1046 ЦК «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками».
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей».
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частина перша статті 1049 ЦК визначає, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.
Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 у цивільній справі № 6-1967цс15 та відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК враховується судом при вирішенні цієї справи.
Суд встановив, що розписка, надана ОСОБА_4, містить вказівку на отримання грошової суми у розмірі 15 000 дол. США у борг, дату отримання позики - 10.11.2012 та зобов'язання її повернути за вимогою позивача.
Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З матеріалів справи випливає, що строк повернення позики визначений у розписці від 10.11.2012 визначений моментом пред'явлення вимоги позивача.
17.09.2015 позивач на адресу відповідача направив лист з вимогою виконати зобов'язання, яке виникло з боргової розписки у строк до 17.10.2015, однак відповідач у встановлений строк зобов'язання не виконав.
Відповідно до статті 629 ЦК «договір є обов'язковим для виконання сторонами».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Суд констатує, що після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 17.10.2015, відповідач не повернув позивачу борг, чим порушив умови договору. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
З матеріалів справи випливає, що позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 дол. США, одна відповідач свого зобов'язання щодо повернення суми заборгованості не виконав.
Відповідно до інформації, яка міститься на сайті Національного банку України, розмір офіційного курсу 100 доларів США становить 2 228, 0585 грн. (розмір станом на 23.10.2015).
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 334 208, 80 грн.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».
З боргової розписки від 10.11.2012 випливає, що сторони розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлювали, таким чином розмір процентів повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України.
З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 4 660,84 грн.
Керуючись статтями 629, 610, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 360-7 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко