Справа № 454/1292/15 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/479/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника апелянта ПАТ «Державний

ощадний банк України» - Романової Н.В., представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 серпня 2015 року, в якому ухвалою цього суду від 19 жовтня 2015 року виправлено описку, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,з участю третіх осіб - Сокальського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з участю третіх осіб - Сокальського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

В рахунок заборгованості відповідача ОСОБА_5 по договору відновлювальної кредитної лінії №2935 від 04.07.2007 року, яка станом на 07.05.2015 року становить 6187,17 дол. США, з яких: 2893 дол. США залишок строкового кредиту; 2498,11 дол. США залишок прострочених платежів по кредиту; 55,39 дол. США залишок нарахованих відсотків; 385,95 дол. США залишок прострочених платежів по відсотках; 248,55 дол. США сума нарахованої пені по кредиту; 20,51 дол. США сума нарахованої пені по відсотках; 77,56 дол. США 3% річних від прострочених сум по тілу кредиту; 8,11 дол. США 3% річних від прострочених сум по відсотках, звернуто стягнення на майно, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, а саме: квартиру загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки, яка згідно звіту про оцінку майна наданого ТзОВ «Термін ЛТД» станом на 06.04.2015 року складає 459 200 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку оскаржило Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що оскільки на момент звернення із позовом відповідачі добровільно не звільнили квартиру, яка знаходиться в іпотеці та на яку звертається стягнення, вимоги про що відповідачами були отримані 17.03.2015 року, відтак банк вправі звернутись до суду з вимогами про виселення в судовому порядку. Крім того зазначає, що при виселенні мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки і придбане не в рахунок кредиту, інше постійне жиле приміщення не повинно надаватись мешканцям в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР, оскільки спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про іпотеку», які таких обмежень не містять. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку скасувати та ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ПАТ «Державний ощадний банк України» - Романової Н.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4 та відповідача - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2935.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_5 банком надано кредит в сумі 10 000 дол. США на споживчі потреби, із сплатою процентів в розмірі 12,5% річних. Кредит надається окремими частками за відновлюваною кредитною лінією, у період до 04.07.2009 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до 30 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 04.07.2017 року.

Із копії додаткового договору від 04.07.2009 року до договору кредитної лінії №2935 від 04.07.2007 року вбачається, що сума фактичної заборгованості за кредитом становить 9887,78 дол. США.

Прийняті на себе зобов'язання ВАТ «Ощадний банк України» виконав, що стверджується заявами індивідуального позичальника на видачу кредиту ОСОБА_5 та розпорядженнями операційному управлінню від 04.07.2007 року, 16.07.2007 року, 23.07.2007 року, 27.07.2007 року, 17.08.2007 року із яких встановлено, що позичальнику банком видано кошти в загальній сумі 10 000 дол. США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частками до 30 число кожного місяця, починаючи з серпня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 04.07.2017 року.

У п. 1.2.2. кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником умов цього договору банк має право достроково стягнути кредит та суму нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №02935 від 04.07.2007 року та звіту щодо розрахунку сум 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, станом на 07.05.2015 року заборгованість ОСОБА_5 перед банком становить 6187,17 дол. США, з яких: 2893 дол. США залишок строкового кредиту; 2498,11 дол. США залишок прострочених платежів по кредиту; 55,39 дол. США залишок нарахованих відсотків; 385,95 дол. США залишок прострочених платежів по відсотках; 248.55 дол. США сума нарахованої пені по кредиту; 20,51 дол. США сума нарахованої пені по відсотках; 77,56 дол. США 3% річних від прострочених сум по тілу кредиту; 8,11 дол. США 3% річних від прострочених сум по відсотках.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 04.07.2007 року було укладено договір іпотеки, згідно із яким остання передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 20 000 дол. США.

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 22.06.2007 року ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ», встановлено, що ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 15.02.2001 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Загальна площа квартири становить 52,9 кв.м., з якої житлова площа 30,1 кв.м.

Згідно із п.15.7.1 договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченого цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання позичальником зобо'вязання за кредитним договором в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його часини становить більше 2 місяців.

Разом з тим, згідно із ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання по умовах кредитного договору та станом на 07.05.2015 року має заборгованість перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 6187,17 дол. США.

Також судом встановлено, що позичальнику ОСОБА_5 та іпотекодавцю ОСОБА_3, 22.01.2015 року банком надсилались вимоги про усунення порушення зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії від 04.07.2007 року №2935. Факт отримання даних вимог стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 27.01.2015 року.

Крім цього, 10.03.2015 року банком надіслано ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення кредиту у 30-ти денний строк. Вказану вимогу відповідачем отримано 13.03.2015 року про що свідчить відповідне повідомлення.

В свою чергу, у ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, передбаченої статтею 38 цього Закон; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Із копії висновку про вартість майна, наданого ТзОВ «Термін ЛТД», встановлено, що на дату оцінки 06.04.2015 року, ринкова вартість об'єкту оцінки двохкімнатної квартири загальною площею 52,9 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 становить 459 200грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в рахунок заборгованості ОСОБА_5 по договору відновлювальної кредитної лінії №2935 від 04.07.2007 року, яка станом на 07.05.2015 року становить 6187,17 дол. США. слід звернути стягнення на майно, що належить на праві власності ОСОБА_10, а саме квартиру загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ «Державний ощадний банк України», а саме шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки, яка згідно звіту про оцінку майна наданого ТзОВ «Термін ЛТД» станом на 06.04.2015 року складає 459 200грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про виселення відповідачів та зняття з реєстраційного обліку, які зареєстровані та/або проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до Конституції України - громадяни мають право на житло.

Вказана норма регламентована також і ст.1 ЖК України.

За приписами ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така правова позицію зазначена у рішення Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15.

Оскільки в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання іншого постійного житла та зняття з реєстрації, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

За таких обставин, перевіривши законність рішення, в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, з врахування пояснень сторін в суді апеляційної інстанції, перевіривши подані докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.