Справа №591/6619/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1247/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

01 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а:

03 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 серпня 2015 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми вона була поновлена на роботі на посаді лаборанта комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» після незаконного звільнення.

Враховуючи, що начальник бюро ОСОБА_5 з особистої неприязні незаконно звільнив її, після поновлення на роботі подальша сумісна робота з ним була неможлива, а тому вона відразу після поновлення 10 серпня 2015 року подала заяву про звільнення з посади за угодою сторін.

Після незаконного звільнення, всупереч вимогам закону, ОСОБА_5 не повернув їй трудову книжку і з невідомих причин тримає її у себе.

Не зважаючи на її заяву про звільнення від 10 серпня 2015 року, відповідач, всупереч вимогам закону, не видав наказ про її звільнення, не провів повного розрахунку та не віддав трудову книжку.

В порушення вимог ст. 38 КЗпП України, відповідач не видав наказ про звільнення і не звільнив її і через два тижні, хоча в неї були підстави вимагати негайного звільнення в порядку п. 1 ч. 1 ст. 38 КЗпП України в звязку з переїздом на нове місце проживання та фактичне проживання в іншій державі. Вона була згодна на звільнення і з інших підстав, як того бажала адміністрація.

На даний час відповідач не видає наказ про звільнення її з роботи, не повертає трудової книжки, яку вона просила направити поштою за адресою проживання, не проводить повного розрахунку та не виплачує кошти.

Просила зобовязати відповідача розірвати трудовий договір між нею та відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на вимогу працівника та видати відповідний наказ про звільнення; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та проведення розрахунку.

05 жовтня 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки та проведення з нею повного розрахунку за період з 07 серпня 2015 року по день ухвалення судового рішення (а.с.21).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до комунального закладу Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для відновлення розгляду по суті в іншому складі суду.

Вказує, зокрема, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не звільняє її на підставі заяви про звільнення від 10 серпня 2015 року, не видає трудову книжку, не провів повного розрахунку, вона не приступила до виконання трудових обовязків і не має бажання в подальшому працювати у відповідача.

20 квітня 2016 року суд касаційної інстанції скасував судові рішення у іншій справі № 591/1047/15-ц - про незаконне звільнення позивача, яка не має відношення до справи № 591/6619/15-ц.

Ухвала суду від 17 червня 2016 року про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суперечить нормам процесуального права, оскільки спір у справі № 591/1047/15-ц відрізняється від спору у справі № 591/6619/15-ц за предметом та підставами позову, а тому правила п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в даному випадку не можуть бути застосовані судом.

В попередній справі спір йшов про незаконне звільнення та поновлення на роботі, а в наступній справі мова йшла про незаконне затримання розрахунку та компенсацію за час затримки розрахунку та трудової книжки.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представників відповідача, які заперечують проти скарги та вважають ухвалу суду вірною, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд керувався положеннями п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, яка передбачає залишення позову без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді, та послався на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року у справі № 6-36235ск 15 задоволена касаційна скарга начальника Сумського обласного патологоанатомічного бюро ОСОБА_5, скасовані рішення Зарічного районного суду м. Суми і ухвала апеляційного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд прийшов до висновку, що цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до патологоанатомічного бюро про визнання наказу частково незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що на даний час слухається в суді, - це спір між тими самими сторонами, про той самий предмет, а тому позов в даній справі слід залишити без розгляду.

Проте з висновком суду погодитись не можна, оскільки він не узгоджується з матеріалами справи та не відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №19-ос КЗ СОР «Сумське обласне паталогоанатомічне бюро» ОСОБА_3, лаборанта відділення загальної патології, звільнено із займаної посади за прогул (п. 4 ст. 40 КЗпП України) з 20 лютого 2015 року (а.с.41).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 листопад 2015 року, у цивільній справі № 591/1047/15-ц позовом ОСОБА_3 до КЗ Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» про визнання наказу частково незаконним, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково.

Скасовано наказ № 19-ос від 20 лютого 2015 року про звільнення ОСОБА_3, лаборанта відділення загальної паталогії КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро», з займаної посади за прогул (ст. 40 п.4 КЗпП України) з 20 лютого 2015 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді лаборанта відділення загальної патології КЗ СОР «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» з 20 лютого 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу розміром 16516,47 грн.

Вирішене питання судових витрат (а.с. 4, 46 - 47).

На виконання рішення суду від 07 серпня 2015 року КЗ Сумської обласної ради «Сумське обласне патологоанатомічне бюро» винесено наказ № 89-ос про поновлення на посаді ОСОБА_3 (а.с.40).

07 серпня 2015 року ОСОБА_3 надала відповідачеві заяву, в якій просила звільнити її з основної посади та з посади за сумісництвом 10 серпня 2015 року за згодою сторін, видати копії наказів про поновлення на роботі та про звільнення, а також трудову книжку її представникам, не заперечувала, щоб вказані документи, і трудова книжка включно, були направлені їй поштою, належні їй за розрахунком кошти просила направити на картковий рахунок (а.с.42).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року у цивільній справі № 591/1047/15-ц скасовані рішення Зарічного районного суду м. Суми від 7 серпня 2015 року і ухвала апеляційного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, яка зараз знаходиться в провадженні суду (а.с.79). (а.с.88).

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі позивач обґрунтовувала тим, що після поновлення її на роботі на підставі рішення суду, яке зараз скасоване судом касаційної інстанції, вона подала заяву про звільнення, але відповідач не видав наказ про звільнення, не провів з нею розрахунок та не видав трудову книжку, в звязку з чим, уточнивши позовні вимоги, вона просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, починаючи з 7 серпня 2015 року, тобто з часу по поновлення її на роботі на підставі рішення суду від 7 серпня 2015 року.

В попередній цивільній справі підставою позову були інші обставини, повязані з незаконним звільненням, предметом позову було, зокрема, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що попередня справа, в якій розглядається за позовом ОСОБА_3 спір про її незаконне звільнення, - це спір, аналогічний спору в даній справі, тобто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому оскаржувана ухвала суду є незаконною.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на зазначене, оскаржувану ухвалу слід скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 червня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в даній справі скасувати.

Справу надіслати до Зарічного районного суду м. Суми для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: