АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/478/15-ц
Провадження № 22-ц/792/98/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та

її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнової частки (паю) КСП «Перше травня» та визнання права власності на майнову частку (пай),

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, а всього до 75 осіб, із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що в період з 2007 року по 2010 рік між нею та 75 громадянами, які були членами колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня» (далі - КСП «Перше травня») села Капустин Старокостянтинівського району Хмельницької області, було укладено 80 договорів купівлі-продажу прав на майнові частки (паї), підтверджені свідоцтвами про право власності на них.

Зокрема, 9 липня 2008 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу права на майнову частку (пай) КСП «Перше травня» на загальну суму 1029 гривень, що становить 0,25 % від загальної вартості розпайованого майна даного підприємства, підтверджене свідоцтвом про право власності серії ХМСК № 002038.

20 вересня 2008 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу права на майнову частку (пай) КСП «Перше травня» на загальну суму 1508 гривень, що становить 0,4 % від загальної вартості розпайованого майна даного підприємства, підтверджене свідоцтвом про право власності серії ХМСК № 002005.

За умовами зазначених договорів, вона в день їх підписання сплатила визначену договором грошову суму та набула право власності на вищевказані майнові паї.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Цимбалюк О.В. Провадження № 22-ц/792/98/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 19, 20

11 листопада 2010 року між нею та адвокатом Залевським В.В. було укладено договір-доручення на поточне юридичне обслуговування, представництво, здійснення правового та адвокатського захисту. На виконання умов вказаного договору вона передала останньому оригінали договорів купівлі-продажу прав на майнові частки (паї), укладені з відповідачами, та оригінали свідоцтв про право власності на них.

Після розірвання договору-доручення з адвокатом, останній оригінали вищевказаних документів передав до Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, а пізніше вони були передані ОСОБА_3 та іншим продавцям.

31 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Старокостянтинівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення компенсації за його використання без належних повноважень. Зі змісту позову вона дізналась, що ОСОБА_3 та інші відповідачі повторно уклали з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу права на майнові частки (паї) КСП «Перше травня» с. Капустин Старокостянтинівського району.

На думку позивача, ОСОБА_3 не мала права укладати такий договір з ОСОБА_5, оскільки власником цих паїв з моменту укладення договорів у 2008 році є вона.

А тому, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на право на майнову частку (пай) КСП «Перше травня» на загальну суму 1029 гривень, що становить 0,25 % від загальної вартості розпайованого майна даного підприємства, підтверджене свідоцтвом про право власності серії ХМСК № 002038 та на право на майнову частку/пай КСП «Перше травня» на загальну суму 1508 гривень, що становить 0,4 % від загальної вартості розпайованого майна даного підприємства, підтверджене свідоцтвом про право власності серії ХМСК № 002005; визнати недійсними договори купівлі-продажу права на майнові частки (паї) КСП «Перше травня» с. Капустин, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з'ясовано в повній мірі обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Так, суд першої інстанції розглянув справу без її участі, ухвалив заочне рішення без її згоди, до участі у справі допустив представника, якого вона не уповноважувала на представництво інтересів саме по цій справі, з порушенням норм процесуального права вирішив питання про виділення в окреме провадження позовних вимог відносно ОСОБА_3, не долучив до виділених матеріалів справи копії всіх доданих до позовної заяви документів.

Суд не врахував, що однією із позовних вимог є визнання недійсними договорів купівлі-продажу права на майнові частки (паї) КСП «Перше травня», укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а тому ОСОБА_5 необхідно було залучити до участі у справі як відповідача.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріалами справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Згідно з п.п. 1-8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду складається з: 1) вступної частини; 2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження (ст. 215 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18.12.2009 року, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи єзалучений у справі відповідач відповідальним за це.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні позову, суд обмежився посиланням лише на те, що ОСОБА_1, на яку покладено обов'язок доказування, у судовому засіданні не довела належними та допустимими доказами укладення 9 липня 2008 року між нею та відповідачкою договору купівлі-продажу майнової частки (паю) КСП «Перше травня», у тому числі, шляхом надання оригіналу вказаного договору.

З такими мотивами рішення суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, які ставляться до змісту рішення та до його законності і обґрунтованості.

Апеляційним судом встановлено, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_5 та інших (всього 75 осіб), в якому просила визнати за нею право власності на майнові частки (паї) КСП «Перше травня» с. Капустин Старокостянтинівського району та визнати недійсними договори купівлі-продажу вказаних майнових паїв, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 та іншими (всього 75 осіб) (а.с. 4-21).

В обґрунтування позову посилалась на те, що у період з 2007 по 2010 роки між нею та ОСОБА_9, ОСОБА_10 та іншими (всього 75 осіб) були укладені договори купівлі-продажу майнових часток (паїв). Отримані від останніх оригінали свідоцтв про право власності на майнові паї та оригінали укладених договорів купівлі-продажу вона передала адвокату Залевському В.В. з метою отримання правової допомоги. Останній, з невідомих їй причин надіслав зазначені документи до міліції. Через деякий час працівники міліції повернули (роздали) оригінали договорів та свідоцтв відповідачам.

У липні 2014 року з позовної заяви, поданої ОСОБА_5 до неї (про витребування майна) дізналась, що відповідачі повторно продали свої частки (паї) останньому.

А тому, з посиланням на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 202 - 204, 207 - 209, 215 ч. 3, 236, 316, 317, 319, 328, 334, 346, 392 ЦК України просила визнати за нею право власності на майнові паї та визнати недійсними договори купівлі-продажу паїв, укладені між ОСОБА_5 та іншими відповідачами.

14 січня 2015 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області було відкрито провадження у зазначеній справі (а.с. 65-66).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на майнову частку (пай) члена сільськогосподарського підприємства КСП «Перше травня», визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв КСП «Перше травня», укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_4, ОСОБА_28 (всього щодо 21 особи) виділено в окремі провадження відносно кожного відповідача (а.с. 1).

Підставою такого роз'єднання, як вбачається із змісту ухвали, стала неявка вказаних відповідачів у судові засідання, відсутність у суду відомостей про належне їх повідомлення про час та місце розгляду справи, відсутність у них представника, на відміну від решти, відносно яких справа в окреме провадження не виділялась, які також у судові засідання не з'являються, але уклали угоду з адвокатом Грицаєм Л.М.

Ухвалою цього ж суду від 29 квітня 2015 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових паїв КСП «Перше травня та визнання права власності на майнову частку (пай) призначено до розгляду на 13 травня 2015 року (а.с. 24).

Про час та місце розгляду справи (на 13 травня 2015 року) сторони були повідомлені у встановленому ч. 1, ч. 5 ст. 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачці ОСОБА_3 (а.с. 27) та заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розгляд справи 13.05.2015 року без його участі (а.с. 25).

Зокрема, у своїй заяві від 13 травня 2015 року до Старокостянтинівського районного суду ОСОБА_2 просив справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майновий пай проводити без його участі, вимоги позову підтримує повністю (а.с. 25). На підтвердження своїх повноважень до заяви додав Договір, укладений 27.01.2015 року між ОСОБА_1 та ним про надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю за № 472 від 24.10.2008 року (а.с. 29, 30).

Однак, розгляд справи було відкладено до 2 червня 2015 року, фіксація не здійснювалась у зв'язку з неявкою сторін (а.с. 26).

Докази, які б підтверджували повідомлення та виклик у дане судове засідання позивачки ОСОБА_1 чи її представника матеріали справи не містять.

2 червня 2015 року Старокостянтинівський суд Хмельницької області, розглянувши справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнанання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майнову частку (пай), у відсутності сторін, своїм заочним рішенням у позові до вказаного відповідача відмовив.

Як вбачається з вищевикладеного, суд першої інстанції, виділивши частину позовних вимог із справи щодо кожного з відповідачів та призначаючи і розглядаючи її лише за вимогами до ОСОБА_3, всупереч п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не визначився із складом осіб, які братимуть участь у справі та фактично виключив з них ОСОБА_5, який відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 повинен відповідати за даним позовом, оскільки нею ставилось питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого він є.

Окрім того, на порушення вищевказаної норми, а також ст. 33 ЦПК України, суд розглядаючи вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майнові частки (паї), не вирішив питання залучення до участі у справі належного відповідача (співвідповідача) - Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району, яка вказане право відповідно до пояснень ОСОБА_1 не визнає та відмовляється їй видати свідоцтва про право власності на придбані нею майнові паї, у зв'язку з чим і виник вказаний спір. Натомість, саме на сільській раді відповідно до п. 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» лежить такий обов'язок. Отже, суд не визначився з характером виниклих правовідносин та хто саме має відповідати за даним позовом.

Повноваження апеляційного суду, передбачені ст. 307 ЦПК України. Вони не дають права залучити до участі у справі на стадії її апеляційного розгляду належних відповідачів.

Що стосується подання доказів представником позивачки в апеляційному суді, то слід виходити з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право» (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Тобто розгляд і вирішення цивільної справи може відбуватися тільки в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які клопотання позивача чи її представника на стадії її розгляду в суді першої інстанції про долучення до матеріалів справи доказів та їх дослідження. Неявка у судове засідання (13.05.2015 року) та неознайомлення з матеріалами справи апеляційний суд не може визнати поважними причинами неподання доказів. За таких умов, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України відсутні підстави для дослідження доказів, які до суду першої інстанції подані не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що є всі підстави відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України для скасування оскарженого рішення.

Одночасно з цим, у зв'язку з допущеними процесуальними порушеннями апеляційний суд позбавлений можливості вирішити спір відповідно до вимог матеріального права в рамках цього провадження.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнової частки (паю) КСП «Перше травня» та визнання права власності на майнову частку (пай) відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова