АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Лапчевської О.Ф.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково: визнано недійсною угоду № 380059 від 27 грудня 2011 року з додатками № 1, № 2, укладену між ОСОБА_2 і ТОВ «Авто-Просто»; стягнуто з відповідача на користь позивача 51212,96 грн. суму основного боргу, 3 % річних у сумі 366,21 грн.; судовий збір у сумі 759,39 грн.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник ТОВ «Авто Просто», зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що відповідач, уклавши угоду, здійснює таку діяльність пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції (п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Зазначає, що в правовідносинах між сторонами по справі відсутні ознаки «пірамідальної схеми», а тому ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до даного спору сторін за угодою. Також зазначає, що послуги, що надаються відповідачем позивачу регламентовані Законом України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, позивач ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки був розірваний договір з надання адвокатських послуг між ним та представником ОСОБА_4, та

_____________________________________________________

Справа № 752/12223/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9855/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

йому потрібен час для пошуку адвоката, однак повідомлені ним причини неявки неповажні, у позивача був час знайти собі представника, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення, виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 30 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 380059, предметом якої є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля (а. с. 14-19).

Згідно додатку № 1 до зазначеної угоди ОСОБА_2 отримав право на придбання автомобіля марки «КІА», модель «cee'd», вартістю 148000,00 грн. (а. с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено 5328,00 грн. як вступний внесок учасника до системи АвтоТак, а також 45884,96 грн.

Отже, загальна сума сплачених ОСОБА_2 коштів на користь ТОВ «Авто Просто» становить 51212,96 грн.

7 листопада 2012 року ТОВ «Авто Просто» повідомило ОСОБА_2 про розірвання угоди із зазначенням того, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст. 13, п. 13.3 додатка № 2 до угоди (а. с. 22).

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про те, що відповідач, уклавши угоду № 380059, здійснює таку діяльність пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, а отже, позивача було введено в оману (п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача»).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Заявляючи вимогу про визнання недійсною угоди позивач посилається на положення ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

У позові ОСОБА_2 послався на те, що на момент укладення угоди (27 грудня 2011 року) з позивачем відповідач мав бути обізнаним з тим, що його діяльність з адміністрування фінансових активів є фінансовою послугою, яка вимагає отримання відповідної ліцензії та володіння статусом фінансової установи, що має посвідчуватися відповідним свідоцтвом.

На дату укладення угоди (27 грудня 2011 року) ТОВ «Авто Просто» не було фінансовою установою.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції від 15 грудня 2005 року, фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції від 15 грудня 2005 року, яка діяла на дату укладання угоди, передбачено перелік послуг, які вважаються фінансовими, однак послуга з адміністрування фінансових активів з придбання товарів в групах у вказаному переліку відсутня.

Закон встановлює, що кваліфікація (віднесення) певних операцій до фінансових послуг та визначення, чи відповідають певні операції критеріям фінансових послуг здійснюється лише в порядку, встановленому Законом.

При цьому Закон передбачає два механізми такої кваліфікації (ст. 28 Закону):

а) прийняття Верховною Радою України спеціального закону з питань регулювання окремого ринку фінансових послуг;

б) надання висновку уповноваженим органом, а саме Національною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Отже, до визначення певної операції як фінансової послуги Законом або висновком Нацкомфінпослуг діяльність осіб, які здійснюють такі операції, не підпадає під дію законодавства про фінансові послуги.

На дату укладання та розірвання угоди не існувало Закону, який визначав би послуги з адміністрування придбання в групах, як фінансові послуги. Також не існувало нормативно-правового акту уповноваженого органу про віднесення цих послуг до фінансових.

2 червня 2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон № 3462-ІV від 2 червня 2011 року, який набрав чинності 9 грудня 2012 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено п. 111 такого змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Також, відповідно до Прикінцевих положень Закону № 3462-ІV, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

На виконання вимог вказаного Закону ТОВ «Авто Просто» було отримано статус фінансової установи, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 19 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, враховуючи зазначене, а також той факт, що угоду було укладено 27 грудня 2011 року, посилання позивача на те, що на час підписання угоди, відповідач повинен був обов'язково враховувати вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», є безпідставними.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Крім того, положеннями угоди передбачено, що у випадку розірвання угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до Авто Просто з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4.3.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, визначений в угоді, тобто повернення коштів позивачу повинно відбутися після повернення коштів іншим учасникам, які розірвали угоди раніше позивача.

Відповідно до листа ТОВ «Авто Просто» від 10 липня 2015 року, сплачені чисті внески будуть повертатися позивачу із Фонду для повернення коштів, що складається з 5 % від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень ст. 13 Додатку № 2 до Угоди, ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п. 13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів. На дату підготовки листа-відповіді перед позивачем знаходяться 10 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за нього (а. с. 23).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦК України виникнення зобов'язання безпосередньо пов'язане з виникненням прав та обов'язків конкретних осіб.

Права та обов'язки сторін даного спору у виниклих між ними правовідносинах, виникають з умов укладеної між ними угоди, не дивлячись на її розірвання, якою не передбачено зобов'язання відповідача повернути позивачу всі сплачені ним кошти інакше ніж на підставі настання черги у випадку розірвання угоди.

Наведене свідчить про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Авто-Просто» на користь позивача ОСОБА_2 боргу в розмірі 51 212,96 грн.

З наведеного вбачається, що у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для стягнення з відповідача трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з повернення позивачу грошових коштів не відбулось, з огляду на умови укладеного між ними договору.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: О.Ф. Лапчевська

Л.Д.Поливач