УХВАЛА

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецова Олена Сергіївна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ЛосінецьСергій Миколайович, про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним, визнання договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецова О.С., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінець С.М., про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним, визнання договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 1993 року НОМЕР_1, виданого згідно з розпорядженням від 15 березня 1993 року № 3102 органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, належала на праві приватної спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором від 26 листопада 2010 року про визначення часток, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.С., йому та ОСОБА_4 належить по Ѕ частці вищевказаної квартири. 03 травня 2011 року позивач за договором дарування подарував ОСОБА_4 належну йому Ѕ частку спірної квартири.

Крім того, ОСОБА_3 вказував, що 05 грудня 2014 року

ОСОБА_4 продала спірну квартиру ОСОБА_5

Ураховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір дарування Ѕ частки спірної квартири, укладений між ним та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кузнецовою О.В. за реєстровим № 618, оскільки вважав, що договір дарування укладено внаслідок помилки щодо правової природи правочину, так як не усвідомлював, що позбавив себе права користування житлом та визнати недійсним договір купівлі-продажу його Ѕ частки спірної квартири укладений 05 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_5 Ѕ частку спірної квартири.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 03 травня

2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу КузнецовоюО.С. за реєстровим № 618 і зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 27 травня 2011 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 05 грудня 2014 року, в частині продажу ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінцем С.М. за реєстровим № 1242. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року та залишити в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач розумів значення своїх дій під час укладання договору дарування Ѕ частини спірної квартири та відсутності помилки стосовно природи правочину, оскільки останнім таке не доведено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із доведення позивачем факту помилки при укладанні договору дарування, тобто неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, а тому і підлягає визнанню недійсним і договір купівлі-продажу Ѕ частки позивача спірної квартири.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що 03 травня 2011 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу КузнецовоюО.С. за реєстровим № 618 і зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 27 травня 2011 року.

Вказана частка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 1993 року НОМЕР_1 та договору про визначення часток нерухомого майна (квартири), що є у спільній сумісній власності, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу КузнецовоюО.С. 26 листопада 2010 року за реєстровим № 154, право власності за якими зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 28 січня 2011 року за реєстраційним № 32124091.

05 грудня 2014 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу вказану квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінцем С.М. за реєстровим № 1242.

Крім того, встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Таким чином, встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири позивач був зареєстрований в ній.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Згідно з розʼясненнями викладеними в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, встановив, що відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки укладений нею договір купівлі-продажу відповідає усім ознакам дійсності правочину. Тому відсутні підстави для витребування спірного майна - квартири АДРЕСА_1 - від добросовісного набувача ОСОБА_5, оскільки вона також є законним співвласником 1/2 частки цієї квартири. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку, визнаючи договір дарування недійсним на підставі того, що позивач ОСОБА_3 вважав, що Ѕ частина квартири буде належати його доньці саме після його смерті та не усвідомлював, що, укладаючи спірний договір, позбавляє себе права власності, а як похідного - права проживання у частині квартири.

Однак, ураховуючи викладене, суд першої інстанції встановив, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 05 грудня 2014 року не може бути визнаний недійсним, оскільки немає правових підстав, тому що укладений без порушень, із додержанням вимог, передбачених ст. 203 ЦК України. Крім того, договір дарування квартири також укладений на законних підставах.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 розумів значення і умови договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення позивача є вільним і відповідає внутрішній волі останнього, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, оспорюючи договір дарування квартири суд не перевірив чи були порушені права позивача, оскільки він є спадкоємцем після смерті батьків і у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що реєстрація позивача в квартирі не могла вплинути на укладення договору купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_4 на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири була власником квартири.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції,ухвалене відповідно до закону і яке, згідно з положеннями ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року скасувати, а рішення Довгинцівського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова