У Х В А Л А

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.

Яреми А.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій неправомірними й стягнення процентів за договором строкового банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 суму процентів за договором строкового банківського вкладу від 19 січня 2009 року у розмірі 5753 грн. 42 коп. У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року рішення районного суду у частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні в цій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а зазначене рішення апеляційного суду залишене без змін.

19 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пунктів 1, 5 частини 5 та пункту 1 частини 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 4 липня 2014 зі змінами внесеними Законом України №629-VIII від 16 липня 2015 року, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 додав постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року, 1 квітня 2015 року, 21 травня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції зазначив, що враховуючи те, що ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду та рішення суду першої інстанції ухвалено після введення у банку тимчасової адміністрації, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації поза межами системи гарантування вкладів. ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду 13 лютого 2015 року, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 лютого 2015 року з 6 лютого 2015 року в ПАТ «Комерційний банк «Надра» було запроваджено тимчасову адміністрацію дію якої продовжено до 5 червня 2015 року. Вказані обставини унеможливлювали стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (справа №6-46цс15) викладено правовий висновок щодо неоднакового застосування положень Закону України від 3 червня 2014 року

№ 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" у кредитних правовідносинах.

У наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд дійшов таких висновків:

в ухвалі від 26 березня 2015 року касаційний суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції, які обґрунтовано відмовили у задоволенні позову про стягнення коштів та моральної шкоди, оскільки позивачка з дотриманням вимог п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок траншу цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб отримала через банк-агент «Хрещатик» кошти;

в ухвалі від 1 квітня 2015 року касаційний суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при перерахуванні 200 000 грн., які Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_3, у долари США, порушили вимоги п. 1 ч. 6 ст. 36 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_399/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1> Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_40/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1>, а крім того, не врахували вимог п. 3 ч. 5 ст. 36 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_399/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1>ст. 37 вказаного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_417/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1>про те, що під тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

в ухвалі від 21 травня 2015 року касаційний суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції та зазначив, що при ухваленні цих судових рішень правильно не застосовані положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1> , оскільки ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення вкладу 6 лютого 2014 року, а введення тимчасової адміністрації відбулося 21 листопада 2014 року то таким чином, строк виконання зобов'язань за договором банківського вкладу ОСОБА_4 закінчився ще до початку введення в банк тимчасової адміністрації, а тому норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_03_02/pravo1/T124452.html?pravo=1> не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить викладеним у зазначених постанові Верховного Суду України та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висновках, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду якої Верховним Судом України та касаційним судом прийнято ці рішення, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій неправомірними й стягнення процентів за договором строкового банківського вкладу за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема