Справа № 296/3915/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"12" травня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» і ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» за участі третьої особи ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ПАТ «ОТП Банк», в якій його представник просить солідарно стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № ML-010/225/2008 від 08.04.2008 у загальному розмірі 271 150,43 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 4 286 274,68 грн. і сплачений судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено зазначений Кредитний договір, Додатковий договір № 1 від 22.01.2009 про зміну Графіку платежів і Додатковий договір № 1 від 05.05.2009 про внесення змін до умов Кредитного договору. Згідно частини 1 Кредитного договору, ЗАТ «ОТП банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000,00 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 11,99 % річних (4,49 % + FIDR) з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком. Представник позивача вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 умов договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 19.01.2015 утворилась зазначена заборгованість.

На забезпечення умов виконання Кредитного договору, ЗАТ «ОТП банк» з ОСОБА_2 уклали Договір поруки № SR-010/225/2008 від 08.04.2008, відповідно до умов якого остання поручилась за виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору власними коштами.

В совою чергу, відповідачі за первісним позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічними позовними заявами.

У своєму позові ОСОБА_2 просить суд визнати Договір поруки № SR-010/225/2008 від 08.04.2008 припиненим, оскільки (а. с. 93-95) позивач без її відома та згоди збільшив розмір відсоткової ставки за Кредитним договором, про що свідчать укладений про це Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-010/225/2008 від 08.04.2008.

ОСОБА_1 у своїй зустрічній позовній заяві просить Кредитний договір № ML-010/225/2008 від 08.04.2008 визнати недійсним так, як використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, зокрема кредит у іноземній валюті для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами суперечить чинному законодавству і не може бути використаний як споживчий. Реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором неможливе. Таким чином, при укладанні спірного Кредитного договору, ЗАТ «ОТП Банк» не було дотримано в повному обсязі вимог чинного законодавства України і отримана ним інформація щодо умов кредитування була недостатньою для здійснення ним свідомого вибору запропонованої послуги.

Протокольними ухвалами Корольовського районного суду м. Житомира від 26.10.2015 і 19.11.2015 вимоги за зустрічними позовами об'єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 104, 129).

Представник ПАТ «ОТП Банк» 12 травня 2016 року у судове засідання не з»явився. 9 грудня 2015 року, під час судового розгляду справи вимоги первісного позову підтримала повністю і просила їх задовольнити, а також надала письмові заперечення на зустрічні позовні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2, де просить відмовити у їх задоволенні повністю та зазначида, що зміни та доповнення до Кредитного договору за Додатковим договором були передбачені умовами самого Кредитного договору і були відомі поручителю при укладанні Договору поруки. Отже, підписанням Договору поруки ОСОБА_2 надала згоду на подальше можливе змінення розмірів боргових зобовязань забезпечених порукою. Щодо вимог ОСОБА_1, його зустрічного позову, у своєму запереченні представник позивача вказує на те, що вони безпідставні, оскільки позивач як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку, банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали та не повідомили про поважні причини неявки.

Представник ОСОБА_2 12 травня 2016 року у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 9 грудня 2015 року, під час судового розгляду справи, вимоги первісного позову не визнав повністю, просив задовольнити зустрічні вимоги його довірителя повністю. 22 лютого 2016 року у судовому засіданні ОСОБА_3 надав заперечення проти первісного позову, в якому зазначив, що позивач без відома ОСОБА_2 та її згоди збільшив розмір відсоткової ставки за Кредитним договором, внаслідок чого відбулася фактична зміна умов основного зобовязання забезпеченого порукою і це є підставою для визнання поруки такою, що припинена.

Представник ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомив.

За викладених обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-010/225/2008 від 08.04.2008, Додатковий договір № 1 від 22.01.2009 про зміну Графіку платежів і Додатковий договір № 1 від 05.05.2009 про внесення змін до умов Кредитного договору. Згідно частини 1 Кредитного договору, ЗАТ «ОТП банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000,00 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 4,49 % річних + FIDR з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком.

Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такого самого та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Банк повністю виконав свої зобовязання перед позичальником за вказаним кредитним договором. Кредитні кошти були надані на умовах забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування.

Відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту, відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів. Однак, належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по кредитному договору і не погашає кредит та відсотки по ньому.

Згідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Станом на 19.01.2015, відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 271 150,43 доларів США, що складається із 242 164,52 доларів США заборгованості по кредиту і 28 985,91 доларів США заборгованості по процентам.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» вправі вимагати стягнення з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту і за відсотками.

Крім того, на забезпечення умов виконання Кредитного договору, ЗАТ «ОТП банк» з ОСОБА_2 уклали Договір поруки № SR-010/225/2008 від 08.04.2008, відповідно до умов якого остання поручилась за виконання ОСОБА_1 умов Кредитного договору власними коштами.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Однак, за зустрічним позовом, ОСОБА_2 просить визнати припиненим договір поруки, посилаючись на те, що позивач за первісним позовом без її відома та згоди збільшив розмір відсоткової ставки за Кредитним договором до 12,49 % річних, починаючи з 01.11.2008 року, про що свідчать укладений про це Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № ML-010/225/2008 від 08.04.2008.

Суд приймає до уваги вказані пояснення, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшуються обсяг його відповідальності.

Як зазначено вище, умовами кредитного договору процентна ставка визначалася у розмірі 11,99 % річних.

Між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1 від 22.01.2009 про зміну Графіку платежів і Додатковий договір № 1 від 05.05.2009 про внесення змін до умов Кредитного договору, відповідно до яких банк та позичальник домовились, що банку надано право підвищувати процентну ставку за користування кредитом на 4 % річних .

Відповідно до статті 11, частини 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визнані законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір поруки має похідний характер від забезпечуваного ним зобов'язання і покликаний забезпечувати належне виконання боржником основного зобов'язання. Для договорів поруки істотними умовами є конкретизація зобов'язання, виконання якого забезпечується, а саме: повернення основної суми кредиту та розмір процентів, строки їх повернення, розмір збитків, неустойки.

Відтак, у даному випадку саме договір поруки є підставою виникнення забезпечувального зобов'язання в силу норм ст.ст.11, 509 ЦК України, тому зміна вказаних вище елементів змісту забезпечувального зобов'язання може відбуватися виключно у формі зміни умов договору поруки.

За нормою статті 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно статті 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, згода позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом на подальшу зміну умов основного зобов'язання, внаслідок якої збільшиться обсяг її відповідальності, як поручителя, набуває чинності тільки після відповідного волевиявлення поручителя, здійсненого у письмовій формі, зокрема, шляхом погодження тексту додаткових угод до кредитного договору власним підписом, надання погоджувального листа, підписанням додаткової угоди до договору поруки, тощо.

Відповідна зміна умов договору поруки здійснюється лише за умови волевиявлення усіх сторін договору поруки на таку зміну у письмовій формі.

ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 суду не доведено надання згоди поручителя на збільшення процентної ставки за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1

Отже, у зв'язку із збільшенням розміру відповідальності позичальника ОСОБА_1, права позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом, як поручителя, було порушено і такі зміни у основному зобов'язанні тягнуть для неї, як поручителя, несприятливі наслідки, що є беззаперечною підставою для припинення поруки.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 роз'яснено про те, що якщо в договорі поруки умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Судом безспірно встановлено, що домовленість між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_1 про підвищення процентної ставки за кредитним договором була досягнута без згоди поручителя ОСОБА_2, відповідний договір про це з останньою не укладався, у зв'язку з чим згідно положень ч. 1 ст.559 ЦК України порука вважається припиненою.

Щодо заявлених вимог зустрічного позову ОСОБА_1, слід зазначити наступне.

Судом уже встановлено раніше, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, згідно умов якого, ЗАТ «ОТП банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000,00 доларів США.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже суд приходить до висновку, що сторони, підписавши спірний договір, досягли згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

З кредитного договору вбачається, що кредит позивачу надавався у іноземній валюті.

ОСОБА_1 у своєму позові посилається на порушення Банком умов чинного законодавства щодо порядку видачі кредиту в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (стаття 1) надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій.

Спеціальне банківське законодавство не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Разом з тим, ч.2 ст.192, ч.2 ст.524, ч.3 ст.533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Статтею. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що кредитними операціями є операції, вказані зокрема в п.3 ч.1 ст.47 Закону, а саме операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 3 ч.1 ст.47 Закону передбачено, що операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик банки мають право здійснювати на підставі ліцензії.

Згідно абзацу 8 ч.1 ст.2 Закону, банківською ліцензією є документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону «Про банки і банківську діяльність», операції, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті (серед яких операції з розміщення залучених коштів в національній та іноземній валюті) належать виключно до банківських операцій, здійснювати, які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію.

Згідно ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» - індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Пунктом «в» ст.5 Декрету встановлено вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Пунктом 1.5 Положення НБУ № 843 від 14.10.2004 року визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 рокк № 15-93, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Таким чином, спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Чинне законодавство України, чітко визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В свою чергу, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначає п.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст.215-216 Цивільного кодексу України).

Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Як зазначалось вище, при укладенні кредитного договору саме Позичальник визначив валюту кредитування - долар США, а отже воля ОСОБА_1 була спрямований на отримання коштів саме в доларах США, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту в доларах США, ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами укладеного договору, підписавши його, а отже погодилась на всі викладені в ньому умови.

ОСОБА_1 при підписанні Кредитного договору не був обмежений у виборі Банку та валюти кредитування.

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що зустрічні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними.

Враховуючи викладене, суд первісний позов задовольняє частково, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольняє у межах заявлених вимог, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовляє повністю і відповідно до ст.88 ЦПК України, розподіляє судові витрати між сторонами.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 224, 225, 226, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором № ML-010/225/2008 від 08.04.2008 у загальному розмірі 271 150 (двісті сімдесят одна тисяча сто пятдесят) доларів США 43 цента, що у гривневому еквіваленті становить 4 286 274 (чотири мільйони двісті вісімдесят шість тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 68 коп. і сплачений судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог первісного позову до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» і ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Договір поруки № SR-010/225/2008 від 08.04.2008, що укладений між ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, і Закритим акціонерним товариством «ОТП банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» - визнати припиненим.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОТП банк» і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. по 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача за первісним позовом, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський