АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3593/16 Справа № 2-594/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т.О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Котушенко С.П., Романюк М.М.,

при секретарі Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 28.08.2005 року близько 19 год. 30 хв. в районі вул. Набережна Леніна автомобілем марки «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, був здійснений на нього наїзд як на пішохода. В результаті даної ДТП йому, позивачу, були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості. За даний фактом відносно ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ч.1 ст. 286 КК України. В зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями він, позивач, тривалий час знаходився на лікуванні в лікарні, переніс тяжкі операції. Вказаним злочином йому були завдані матеріальні збитки у розмірі 3012,24 грн., які складаються із: збитку, пов»язаного з витратами по оплаті вартості операцій по відновленню здоров»я, пошкодженого у наслідок ДТП, витрат на придбання медикаментів для проведення операцій та лікування, пошкодженням одягу, витрат на стоянку автомобіля. Крім того, вказаними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода. Згідно уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3012,24 грн., моральну шкоду в сумі 30000,00 грн., а також понесені витрати по справі на правову допомогу, на виклик відповідача у судові засідання, на посвідчення довіреності представнику, на оплату автотехнічної експертизи, на отримання судово-медичної довідки.

Заочним рішенням Бабушкінського районногосуду м. Дніпропетровська від 01 липня 2014 року позов задоволено частково; вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 3012,24 грн., моральну шкоду у розмірі 25000,0 грн., понесені витрати, пов»язані з проведенням судової автотехнічної експертизи в сумі 940,8 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,0 грн., а всього - 30453 грн. 04 коп. З ОСОБА_2 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 487,2 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28.08.2005 року близько 19 год. 30 хв. в районі вул. Набережна Леніна у м. Дніпропетровську (у районі річкового вокзалу) автомобілем марки «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, був здійснений наїзд на пішохода ОСОБА_3

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого кососперального уламкового перелому обох кісток лівої гомілки нижньої третини зі зміщенням уламків; рани внутрішньої поверхні гомілковостопного суглобу; гострої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; саднини голови, спричиненої від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючи частини автозасобу, що рухається, з подальшим падінням на дорожнє покриття. Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №4745 від 07.10.2005 року вказані пошкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров»я, понад 21 добу. Наведене підтверджується також висновком експерта ОКЗ «Бюро судово-межичної експертизи №688е від 08.02.2006 року.

Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Дніпропетровській області №70/27-231 від 19.04.2006 року, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху; водій автомобіля «Тойота Лексус» ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування із зупиненням автомобіля до місця наїзду; в діях водія автомобіля «Тойота Лексус» ОСОБА_2, при завданому механізмі події, не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору могли б знаходитись у причинному зв»язку з фактом настання події наїзду, що розглядається; для оцінки дій пішохода не потребується застосування спеціальних технічних знань, тому оцінити дії пішохода ОСОБА_3 органи розслідування можуть самостійно, відповідно до п. 4 ПДР України (а.с. 82 - 84 кримінальної справи СУ ДГУ України в Дніпропетровській області №69051520 за фактом ДТП, за участю водія ОСОБА_2, за ч. 1 ст. 286 КК України).

Постановою старшого слідчого СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 05.12.2007 року кримінальна справа №69051520 за фактом ДТП за участю водія ОСОБА_2 закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Даною постановою, зокрема, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась через необачливі дії пішохода ОСОБА_3, який, не пересвідчившись в особистій небезпеці, почав пересікати проїзну частину і тим самим створив небезпеку для руху, в результаті чого йому були спричинені тілесні ушкодження.

Викладені вище обставини у повному обсязі підтверджуються матеріалами кримінальної справи СУ ДГУ України в Дніпропетровській області №69051520 за фактом ДТП, за участю водія ОСОБА_2, за ч. 1 ст. 286 КК України, яка оглянута судом апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач двічі знаходився на стаціонарному лікуванні в Обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечнікова у періоди з 28.08.2005 року по 15.09.2005 року та з 15.01.2007 року по 22.01.2007 року та переніс 28.08.2005 року - накладення системи витягнення за кістку п»яти, 05.09.2005 року - відкриту репозицію надкістковий остеосинтез оскольчатого перелому нижньої третьої лівої великої гомілкової кістки, 17.01.2007 року - видалення металоконструкцій лівої великої гомілкової кістки.

У зв»язку з лікуванням та оперативним втручанням, через отримані під час ДТП травми, позивачем були придбані за власні кошти, призначені лікарями, наступні медичні препарати, матеріали, інструменти: бинт еластичний 1 шт. 5 м. - 15,48 грн., марля 5 м. - 32,78 грн., оплата засобів для наркозу - 75,0 грн., фармасепт 6 шт. - 25,38 грн., стериліум 1 фл. - 30,13 грн., печатки хірургічні 10 шт. - 113,90 грн., цифран 4 фл. - 50,4 грн., система 4 шт. - 11,56 грн., шприц 2 шт. - 2,08 грн., шприц 1 шт. - 0,79 грн., кетанов 1 шт. - 33,22 грн., анальгін - 2,39 грн., димедрол - 1,85 грн., каню ля 1 шт. - 4,44 грн., гепарин - 3,1 грн., димексид 1 фл. - 7,12 грн., натрія хлорид 400 мл. - 3,84 грн., бинт - 10,16 грн., вата 2 шт. - 5,52 грн., леза скальпеля 3 шт. - 4,08 грн., зеленка - 1,14 грн., лейкопластир 1 шт. - 17,0 грн., бинт гіпсовий 4 шт. - 15,68 грн., ацетилсаліцинова кислота - 0,38 грн., голка спинальна - 9,36 грн., мінеральна вода - 2,82 грн., оплата засобів для наркозу - 0,75 грн., леза 3 шт. - 1,98 грн., голка спинальна 1 шт. - 8,0 грн., сильфон 300 мл. - 5,65 грн., натрія хлорид 3 шт. - 11,25 грн., натрія хлорид 1 шт. 3,75 грн., релін 6 шт. - 29,7 грн., новокаїн - 1,0 грн., кетанов - 22,4 грн., анальгін - 0,48 грн., бинт еластичний - 12,25 грн., вата 100 гр. - 2, 35 грн., печатки хірургічні 10 шт. - 13,0 грн., марля медична 5 м. - 4,8 грн., марля медична 10 м. 3 шт. - 31,5 грн., шприц - 7,5 грн., бинт - 10,24 грн., шприц 10 мл. - 0,8 грн., шприц 20 мл. - 1,06 грн., стерилліум 2 шт. - 51.5 грн., перекис водню - 2,9 грн., тер момент медичний - 2,55 грн., хлорофіліпт 1 шт. - 7,0 грн., катетер 1 шт. - 3,25 грн., ацетилсаліцилова кислота - 0,34 грн., димедрол - 1,4 грн., розчин йоду - 4,4 грн., лейкопластир 1 шт. - 2,2 грн., фармасепт - 27,0 грн., септил 1 фл. - 4,43 грн.; на загальну суму - 829,28 грн. Викладене стверджується відповідними медичними історіями хвороби позивача, що оглянуті судом апеляційної інстанції, виписками з історій хвороби, довідками Обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечнікова, оригіналами касових чеків, що долучені до матеріалів цивільної справи.

Крім того, у зв»язку з отриманими травмами позивачу спричинено моральну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги, що відповідач, на час дорожньо-транспортної пригоди, на відповідній правовій підставі, володів джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_1, - колегія дійшла висновку, що з відповідача, незалежно від наявності його вини, на користь позивача підлягає стягненню спричинена матеріальна шкода, у зв»язку з витратами на лікування, у доведеному розмірі 829,28 грн., згідно викладених вище доказів.

Витрати на лікування у більшому, ніж встановлено апеляційним судом розмірі, є недоведеними, не підтверджуються письмовими доказами.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження вартості пошкодженого під час ДТП одягу - кросівок та спортивного костюму, тому у задоволенні вимоги про стягнення 1600,0 грн. необхідно відмовити.

Вимога про стягнення витрат на оплату стоянки автомобіля позивача, у зв»язку з неможливістю ним користуватись протягом 22 днів, у розмірі 154,0 грн. - не підлягає задоволенню за недоведеністю. Позивачем не доведено факт вказаних витрат, їх розмір та наявність відповідного причинного зв»язку.

Колегія звертає увагу, що клопотань про додаткове витребування доказів судом, призначення відповідної експертизи позивачем не заявлено, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Доводи відповідача про те, що він передав позивачу на лікування 500,0 грн. та витратив близько 1000,0 грн. на придбання для позивача медичних препаратів - не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. Відповідні покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути прийняті судом до уваги у якості доказів, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки вказані свідки є близькими приятелями відповідача, що виключає їх неупередженість; крім того, твердження відповідача щодо придбання позивачу медичних препаратів не підтверджується відповідними письмовими доказами (касовим чеком чи іншим платіжним документом).

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, що призвело до стягнення матеріальної шкоди у розмірі, який частково не є доведеним, тому рішення у вказаній частині підлягає зміні, розмір матеріальної шкоди - зменшенню.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, колегія виходить з наступного.

Моральна шкода спричинена позивачу у зв»язку з отриманими травмами під час ДТП, перенесеним фізичним болем під час зіткнення та лікування; вона полягає у душевних переживаннях, які пов»язанні з хвилюванням за власне здоров»я, зі стресом безпосередньо під час ДТП, необхідністю перебувати на стаціонарному лікуванні та тривалим періодом реабілітації, неможливістю повноцінно рухатись, що спричинило вживання заходів для організації власного побуту тощо. Місцевим судом правильно встановлено, що позивач у зв»язку з ДТП був змушений неодноразово відвідувати медичні установи, прокуратуру, суд, органи ДАІ, де кожного разу наново переживав обставини отриманої травми при ДТП, відчував страх при перетині дороги. Позбавлення після ДТП позивача можливості нормально пересуватися істотно впливало на звичний спосіб його життя, призвело до постійного морального переживання та хвилювання, погіршення самопочуття та загального душевного настрою, стану здоров»я і працездатності, неможливості тривалий час працювати та утримувати свою сім»ю, реалізувати свої звички та бажання. Все зазначене змусило його докладати додаткових зусиль для організації свого життя і позбавило можливості займатися звичними для нього справами. Після ДТП відповідачне приділяв належної уваги позивачу, до цього часу у добровільному порядку не вирішив питання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, колегія приймає до уваги недоведеність вини відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджується наведеним вище висновком експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Дніпропетровській області №70/27-231 від 19.04.2006 року.

Висновок місцевого суду про встановлення вини відповідача не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на припущеннях. Колегія критично оцінює висновок №305-14 судової автотехнічної експертизи від 25.02.2014 року, призначеної за ухвалою місцевого суду та проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно якого у діях відповідача встановлено порушення ПДР. Даний висновок протилежний за змістом до висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Дніпропетровській області №70/27-231 від 19.04.2006 року, який складався у зв»язку з розслідуванням кримінальної справи та за часом більш наближений до події ДТП, що відбулась 28.08.2005 року.

Крім того, місцевим судом безпідставно не надано будь-якої оцінки висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Дніпропетровській області №70/27-231 від 19.04.2006 року.

Показання свідка ОСОБА_6 про швидкість руху автомобіля «Тойота Лексус», державний номер НОМЕР_1, мають характер припущення; крім того, висновком відповідної експертизи покази даного свідка не підтверджені.

Показання свідка ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вказана особа є дружиною позивача, зацікавлена у наслідках розгляду справи по суті, тому не є неупередженою.

Твердження місцевого суду про те, що вина відповідача встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2005 року, згідно якої ОСОБА_2 за порушення 28.08.2005 року Правил дорожнього руху України, а саме невиконання вимог д/з 5.8., був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП із накладенням штрафу на користь держави в сумі 08 грн. 50 коп., - суперечать обставинам справи. Так, пізніше за часом, за наслідками проведеного розслідування постановою старшого слідчого СВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 05.12.2007 року кримінальна справа № 69051520 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_2 - закрита на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України; даною постановою встановлено, що ДТП відбулась через необачливі дії пішохода ОСОБА_3, який, не пересвідчившись в особистій небезпеці, почав пересікати проїзну частину і тим самим створив небезпеку для руху, в результаті чого йому були спричинені тілесні ушкодження.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, що призвело до стягнення моральної шкоди у завищеному розмірі.

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі - 20000,0 грн., тому оскаржуване рішення у даній частині підлягає зміні.

Крім того, місцевим судом неправильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Апеляційним судом встановлено, що на а.с. 161 - 167 у томі 1 містяться договір про надання позивачу правової допомоги адвокатом, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних адвокатом робіт (ознайомлення з матеріалами справи, надання юридичної консультації, підготовка письмової заяви про збільшення позовних вимог, представництво інтересів позивача в судових засіданнях) та сплати позивачем 1500,0 грн. за послуги адвоката, а також відповідна квитанція на а.с. 56 у т. 2; зазначений розмір витрат на правову допомогу відповідає положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Крім того, доведено, що позивачем були витрачені 200,0 грн. на оплату публікацій про слухання даної справи у печатному засобі масової інформації (а.с. 55 у т. 2), 250,0 грн. - на нотаріальне посвідчення довіреності юристу для представництва інтересів позивача (а.с. 54 у т.2), 12,65 грн. - за отримання судово-медичної довідки (а.с. 53 у т.2), 940,0 грн. - на проведення автотехнічної судової експертизи (а.с. 164 у т. 1).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, наведені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 1829,17 грн.

Разом з тим, оскаржуване рішення є правильним в частині розміру стягнутих з відповідача на користь держави судового збору.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковій зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегіясуддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2014 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових сум, - змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 829,28 грн., моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., судових витрат у розмірі 1829,17 грн., а всього 22658 (двадцять дві тисячі шістсот п'ятдесят вісім) гривень 45 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді