АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/274/16-ц Головуючий в суді першої Провадження № 22-ц/774/1543/К/16 інстанції - Бардін О.С.
Категорія № 19 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія «Ваш Авто» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія «Ваш Авто» (надалі- ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО») з позовом про стягнення безпідставно набутого маййна, три відсотка річних та моральної шкоди.

У березні 2016 року ОСОБА_2 змінив підставу позову та просив суд визнати недійсним договір фінансового лізінгу №003000, укладений між ним та відповідачем 12 січня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 38 220 грн., 3% річних в сумі 40,83 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 січня 2015 року між ним та ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізінгу №003000, відповідно до умов якого предметом лізингу, на його думку, мав стати автомобіль марки «Hyundai Accent», 2012 року випуску, який відповідач зобов'язався передати йому у користування за плату на певний строк, визначений договором. На виконання умов вказаного договору позивачем в цей же день внесено на рахунок відповідача 38220 грн., які він вважав авансовим платежем. Однак, після підписання договору позивач з його тексту дізнався, що предметом лізингу є автомобіль іншої марки - «Kia Soul new», а сплачені ним 38220 гривень - адміністративним платежем. Позивач вважає, що вищевказаний договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки укладений під впливом омани, в порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, між сторонами не досягнуто згоди щодо предмету лізингу; умови договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Крім того, в порушення вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» діє та надає послуги фінансового лізингу без отримання відповідної ліцензії.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано недійсним договір фінансового лізингу №003000, укладений 12 січня 2015 року між ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" та ОСОБА_2, та стягнуто з ТОВ ""Лізингова компанія "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 38220,00 грн., а також судовий збір в сумі 551,20 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ - «Лізингова компанія «Ваш Авто» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, на його думку, суд, ухвалюючи рішення про визнання договору недійсним, вийшов за межі пред'явлених позовних вимог, оскільки позивачем заявлено вимогу про визнання договору неукладеним. Крім того, судом не враховано те, що на момент укладання спірного договору сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину та взяли на себе певні зобов'язання, позивачу надано повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про положення договору, підтвердженням чого є особисте підписання позивачем кожної його сторінки та додатків до нього. Вважає, що суд також не взяв до уваги те, що укладений між сторонами договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу, та не зробив належного вмотивування, в чому саме полягає порушення відповідачем чинного законодавства, не взявши до уваги норми спеціальних законів, які регулюють такий вид діяльності, як фінансовий лізинг, та не врахувавши того, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини у сфері укладення, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу. Посилається й на неврахування судом того, що адміністративний платіж справляється за дії Лізингодавця, пов'язані із виконанням договору фінансового лізингу, та є правомірним, оскільки ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не містить вичерпного переліку складових лізингового платежу. Зазначає, що вказаного Додатку № 3 між сторонами підписано не було, оскільки, відповідно до п. 4.3. Договору, момент виникнення необхідності підписання даного Додатку виникає після укладання акту приймання-передачі предмету лізингу. Вважає, що судом залишено поза увагою і те, що норми чинного законодавства не містять положення щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, а лише передбачають просту письмову форму. Зазначає, також й те, що ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» діє та надає послуги фінансового лізингу на підставі Довідки Нацкомфінанспослуг серії ФЛ № 551 від 11 червня 2015 року відповідно до норм чинного законодавства.

У письмових запереченнях позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залищити без змін.

У судовому засіданні в суді апеляційної нстанції позивач підтримав свої письмові заперечення.

Представник відповідача - ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 270.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підписано договір фінансового лізингу № 003000 (надалі - Догвір), відповідно до п. 1.1 якого, предметом лізингу є транспортний засіб «Kia Soul new» (а.с.8-13).

12 січня 2016 року позивачем, на підставі наданого представником відповідача рахунку, здійснено платіж шляхом перерахування грошових коштів в сумі 38220 грн. на розрахунковий рахунок відповідача із зазначенням призначення платежу: адміністративний платіж (а.с.16).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що договір фінансового лізінгу укладений ним під впливом омани з боку відповідача, в порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, між сторонами не досягнуто згоди щодо предмету лізингу, оскільки він бажав придбати автомобіль іншої, ніж зазначено відповідачем у договорі, марки, умови договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача та дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним укладеного сторонами договору фінансового лізінгу та стягнув з відповідача на користь позивача сплачений ним авансовий платіж в сумі 38220грн.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог (стягнення трьої відсотків річних та моральної шкоди), суд першої інстанції, виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржено, тому колегія суддів не вдається до обговорення цієї частини рішення суду.

Що стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, то колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2766цс15.

Встановивши, що положення статей 1.4, 1.8, 5.5, 5.6, 9.7, 10.5, 10.11, 12.1 оскаржуваного договору є несправедливими, встановлюють відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем, а також що спрний договір фінансового лізінгу нотаріально не посвідчений, а відповідач не підтвердив суду наявність у нього лозволу (ліцензі) на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність цього договору та зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 38220 грн., сплачені позивачем на виконання договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують і не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання відповідача на те, що суд вийшов за межі пред'явлених позовних вимог, є безпідставним, оскільки із мматеріалів справи вбачається, що 28 березня 2016 року ОСОБА_2 змінив підставу позову та просив суд визнати недійсним договір фінансового лізінгу №003000, укладений між ним та відповідачем 12 січня 2015 року, а також стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 38 220 грн., 3% річних в сумі 40,83 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доводи апелянта про неврахування судом того, що на момент укладання спірного договору сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину та взяли на себе певні зобов'язання, не можуть бути взятими до уваги, оскільки укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу), визначеного індивідуальними ознаками, а також повного розрахунку вартості лізингу та кінцевої ціни договору.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні договору позивачу надано повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію про його положення, а сам укладений сторонами договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу.

Безпідставними є й доводи апелянта про те, що суд не зробив належного вмотивування, в чому саме полягає порушення відповідачем чинного законодавства, не взяв до уваги норми спеціальних законів, які регулюють такий вид діяльності, як фінансовий лізинг, та не врахував того, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини у сфері укладення, виконання, розірвання договорів фінансового лізингу, оскільки такі доводи спростовуються висновками суду, обґрунтованими правильними посиланнями на норми законодавства, яке регулює відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу.

Посилання апелянта на неврахування судом того, що адміністративний платіж справляється за дії лізингодавця, пов'язані із виконанням договору фінансового лізингу, та є правомірним з огляду на положення ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка не містить вичерпного переліку складових лізингового платежу, саме по собі не може бути взятим до уваги, враховуючи наявність встановлених судом підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

З цих же підстав колегією суддів відхиляються доводи відповідача щодо причин не підписання сторонами Додатку № 3.

Не можуть бути враховані й доводи апеляційної скарги про необов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, оскількичастиною другою ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст.. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, про що і зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цсс15.

Не враховуються колегією суддів і доводи апелянта про необов'язковість наявності ліцензії із посиланням на те, що ТОВ «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» діє та надає послуги фінансового лізингу на підставі Довідки Нацкомфінанспослуг серії ФЛ № 551 від 11 червня 2015 року відповідно до норм чинного законодавства, оскількипослуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, а, як зазначено у згаданій вище правовій позиції у справі № 6-2766цсс15, діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим її необхідно відхилити. А рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І. Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів