Справа № 302/532/16-ц
№ 2/302/216/16
Номер рядка звіту 46
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2016 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Гайдур А.Ю.,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

06 червня 2016 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про покладення на ОСОБА_7 зобовязання прибрати кучу гною з його земельної ділянки у с.Пилипець, ур. «За дорогою».

Позов обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,4702 га відповідно до Державного акту серії ЯЕ № 454938 від 13.10.2008 року і з кінця 2012 року у нього виник конфлікт із відповідачкою ОСОБА_7 оскільки остання без його дозволу розмістила на його земельній ділянці в ур. «За дорогою» в с.Пилипець відходи тваринного походження (гній).

Згідно висновку судового експерта куча гною розміщена на його земельній ділянці та займає 14м2 ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини і що відповідач добровільно не хоче усунути порушення його прав на земельну ділянку і прибрати кучу гною, то просив захистити його права в судовому порядку.

В судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали і просили позов задовольнити з підстав і мотивів викладених у позовній заяві.

Представники відповідача позов заперечили зіславшись на невизначеність меж суміжного землекористування та на те, що даний спір уже був предметом судового розгляду.

Свідок ОСОБА_8 колишній сільський голова с.Пилипець пояснив суду, що куча гною розміщена на ділянці позивача ОСОБА_6 і її туди поносили відповідач ОСОБА_7 зі своєю сімєю.

Свідок ОСОБА_9 колишній землевпорядник Пилипецької сільської ради підтвердив в суді, що кучу гною облаштувала ОСОБА_7 зі своєю сімєю на земельній ділянці, яка на праві власності належить ОСОБА_6

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, перевіривши та оцінивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Як убачається із встановлених судом обставин справи, що відповідач ОСОБА_7 та її сімя розмістили на частині земельної ділянки площею 14 м2, яка знаходиться в ур.»За дорогою» в с.Пилипець і належить на праві власності ОСОБА_6, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 454938 від 13.10.2008 р. тваринні відходи (гній). Такі дії відповідача щодо розміщення гною розпочалися з кінця 2012 року і тривають по теперішній час.

Вищевстановлене підтверджено в суді показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, висновком судового експерта ОСОБА_10 від 12.12.2012 р., поясненнями представників позивача.

Відповідач ОСОБА_7 на час розгляду даної справи правовстановлюючих документів на земельну ділянку немає.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на вищевстановлене суд приходить до висновку, що з боку відповідача ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_6 міститься порушення прав останнього на користування частиною земельної ділянки в урочищі «За дорогою» в с.Пилипець, яке виразилося в тому, що відповідачка розмістила на частині земельної ділянки площею 14 м2, яка належить на праві власності ОСОБА_6 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 454938 від 13.10.2008 р. кучу гною з кінця 2012 року і це порушення триває по теперішній час.

Таким чином порушення прав власника земельної ділянки ОСОБА_6 підлягає судовому захисту і вимога позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_7 є підставною і обгрунтовно доведеною.

Суд відхиляє доводи представників відповідача та подані ними як докази дві фотографії виходячи з такого.

Так, дійсно у 2013 році ОСОБА_6 звертався до суду з позовом до ОСОБА_11 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди і до даної справи залучався співвідповідач ОСОБА_7 і що рішенням Міжгірського райсуду від 18.03.2013 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.06.2013 року позивачу було відмовлено у позові.

Рішення про відмову у позові ґрунтувалось на недоведеності позивачем своїх вимог.

В даному судовому засіданні при розгляді земельного спору суд вважає, що оскільки порушення права власності на земельну ділянку ОСОБА_6 продовжується з боку ОСОБА_7, а право власності згідно ст. 391 ЦК України є непорушним, то з метою захисту даного права власності та справедливості слід постановити (ухвалити) рішення про задоволення позову ОСОБА_6, оскільки такий є доведеним належними доказами.

Подані представником відповідача дві фотографії не є належними доказами які б спростували факту порушення земельного законодавства і прав власника земельної ділянки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 частини земельної ділянки, належної йому на праві власності в ур. «За дорогою» в с.Пилипець, Міжгірського району, а саме забрати (прибрати) кучу гною із вказаної земельної ділянки.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 551 (пятсот пятдесят одну) грн.. 20 коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_12