Єдиний унікальний номер 243/4265/15-ц Номер провадження 22-ц/775/282/2016
Головуючий у 1 інстанції Чемодурова Н.О.
Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кредитна спілка «Залогове Агенство», про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено: витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки ЗАЗ, модель TF69YP ЗНГ, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 НОМЕР_4, двигун 1 498 куб. см., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, колір червоний; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 713 грн. 60 коп., - та прийняти нове рішення по суті справи, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати в сумі 1 336,16 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх обставин по справі, ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зокрема ОСОБА_2 звертає увагу на те, що він не є належним відповідачем, бо на момент розгляду справи про витребування автомобіля марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, останній не перебував у його володінні. Даний факт підтверджується наявними у справі документами та свідченнями свідків.

На думку апелянта судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме ст. 193 ЦПК України, бо рішення у справі ухвалено без проведення судових дебатів.

Також ОСОБА_2 вважає, що на його користь з відповідача мали бути стягнуті судові витрати у розмірі 1 336,16 грн.: 551, 00 грн. - судовий збір за подання заяви про скасування заочного рішення від 12.16.2015 року; 786,96 грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обгрунтованим.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки ЗАЗ, державний номер НОМЕР_2.

Довіреністю від 1 серпня 2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округ, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником як власника транспортного засобу ЗАЗ, модель TF69YP ЗНГ, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 НОМЕР_4, двигун 1498 куб. см., державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований РЕВ 6-го МРВ м. Горлівки УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 19 лютого 2013 року в усіх установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з наданням йому права укладати договір про відшкодування завданої шкоди транспортному засобу третім особам, договір страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, договір про проведення експертної оцінки транспортного засобу, одержувати та сплачувати за такими договорами гроші, представляти інтереси в органах ДАІ, інших органах та установах, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу, в тому числі сплачувати передбачені законом податки та збори щодо утримання транспортного засобу, проходити технічний огляд, подавати, одержувати та підписувати, експлуатувати вищевказаний транспортний засіб, а також виконувати інші дії, пов'язані з довіреністю.

Згідно Витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей № 27703113 від 21 жовтня 2014 року зазначена довіреність скасована, її дія припинена 21 жовтня 2014 року за заявою ОСОБА_1

23 жовтня 2014 року позивачем до Департаменту ДАІ МВС України було направлено повідомлення про скасування даної довіреності з проханням вжити заходи щодо вилучення та затримання вказаного транспортного засобу, а відповідачу ОСОБА_2 - повідомлення з вимогою повернення спірного автомобіля. Оскільки автомобіль ОСОБА_1 не повернутий, він просив витребувати його від ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1, маючи титул власника майна, придбаного на законних підставах, тривалий час був позбавлений тріади повноважень власника, а саме права користування, володіння та розпорядження своїм майном внаслідок протиправних дій відповідачів.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Зі змісту ст.ст. 316, 317 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК).

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння.

До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливість здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має не договірний характер та спрямований на захист речових прав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив витребувати від відповідача ОСОБА_2 автомобіль марки ЗАЗ модель TF69YP ЗНГ, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 НОМЕР_4, двигун 1498 куб. см., державний реєстраційний номер НОМЕР_2, колір червоний, обґрунтовуючи свої позовні вимоги положеннями ст..ст. 387, 321, 1212, 1213 ЦК України.

Згідно положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

При цьому відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи дану справу суд першої інстанції повно, всебічно дослідив надані позивачем докази на підтвердження його позовних вимог та надані відповідачем докази, як на підставу заперечень і надав їм належну правову оцінку. У рішенні суду судом першої інстанції наведені мотиви прийняття певних доказів та мотиви відмови у прийнятті інших доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що судом не прийнято до уваги, що на час подання позовної заяви та розгляду позовних вимог у розпорядженні відповідача автомобіль ЗАЗ відсутній, факт відсутності автомобіля у відповідача повністю підтверджений доказами, в тому числі і перевірками правоохоронних органів, місце знаходження автомобіля відповідачеві не відоме, суб'єктивні припущення позивача спростовуються:

- свідченнями самого ОСОБА_2, який зазначив, що автомобіль ЗАЗ 1 листопада 2014 року в пос. Глибоке був відібраний у нього під погрозою вогнепальної зброї невідомими особами, які представилися поліцією ДНР; про відібрання автомобіля він повідомляв ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з повідомленням в перші два тижні про місцезнаходження автомобіля - стоянка авто агрегатного заводу.

Проте зазначений довід не спростовує висновок суду, оскільки заявником апеляційної скарги на його підтвердження не надано жодного належного (письмового) доказу, як і до суду першої інстанції; крім того, як вбачається з матеріалів справи, до органів внутрішніх справ з приводу відібрання автомобіля ОСОБА_2 звернувся тільки після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом і до цього часу не приймав будь-яких заходів до розшуку автомобіля; докази повідомлення ОСОБА_1 про відібрання автомобіля відсутні.

- свідченнями свідка ОСОБА_6, який зазначив, що 1 листопада 2014 року він перевозив ОСОБА_2 та його дружину з м. Горлівка до залізничного вокзалу м. Костянтинівка, ОСОБА_2 розповів йому про відібрання автомобіля ЗАЗ невідомими озброєними особами в пос. Глибоке; у лютому 2015 року свідок, перебуваючи в м. Горлівка бачив автомобіль без номерних знаків схожий на автомобіль ОСОБА_2 за характерними пошкодженнями автомобіля;

- квитками на потяг Костянтинівка-Полтава від 1 листопада 2014 року.

Зазначені доводи також не спростовують висновок суду першої інстанції, оскільки, як правильно зазначив суд, ОСОБА_6 не був безпосереднім очевидцем цих подій, а про події 1 листопада 2014 року йому відомо зі слів ОСОБА_2; крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок пояснив, що лише бачив схожу подряпину на автомобілі і при цьому не наполягав, що це був автомобіль, який свого часу знаходився у користуванні ОСОБА_2 Тому пояснення цього свідка не є належним доказом відсутності автомобіля у ОСОБА_2

- фактом проведення перемов із позивачем про спільний розшук автомобіля, в ході яких позивача неодноразово повідомлялося про відсутність автомобіля у відповідача та необхідність його розшуку в м. Горлівка та пропонувалося провести такий розшук автомобіля, що підтверджує позивач;

- дослідженими судом електронними листами між відповідачем та позивачем, де проводяться перемови зі спільного розшуку автомобіля , проектом договору наміру про розшук та оформлення придбання автомобіля в порядку, визначеному законодавством, листом обговорення умов проекту договору, що підтверджує і сам позивач (при цьому на обґрунтування таких доводів зазначено, що на час відібрання автомобіля невідомими відповідач сплатив від імені ОСОБА_5 особисто до каси КС «Залогове агентство» за кредитним договором 2339 від 1 серпня 2015 року в рахунок викупу автомобіля 18 500 грн. власних коштів; на час початку перемовин відповідач неодноразово з 1 листопада 2014 року повідомляв позивача про відібрання автомобіля невідомими, в тому числі і про визначене місце перебування автомобіля та подальше використання автомобіля невідомими в м. Горлівка, що підтверджено у судовому засіданні представником позивача; позивач з 1 листопада 2014 року автомобіль не розшукав та не доставив на територію підконтрольну Україні; враховуючи, що відповідач сплатив частину вартості автомобіля і був зацікавлений в законному оформленні договору купівлі-продажу автомобіля, бажав самостійно провести розшук автомобіля, але за умови законного оформлення договору купівлі-продажу, але позивач відмовив йому в укладанні договору, позбавивши відповідача законних прав на розшук автомобіля).

Цим доказам судом першої інстанції також дана належна оцінка і у апеляційного суду немає підстав вважати її неправильною з огляду на те, що такі «активні» дії ОСОБА_2 були здійснені також вже після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, що дає підстави вважати, що ОСОБА_2 володіє інформацією про місцезнаходження автомобіля. При цьому не є належним доказом і посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що на час відібрання автомобіля він сплатив від імені ОСОБА_5 особисто до каси КС «Залогове агентство» за кредитним договором 2339 від 1 серпня 2013 року в рахунок викупу автомобіля 18 500 грн. власних коштів, оскільки на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом питання переведення прав позичальника чи покупця автомобіля у встановленому законом порядку не вирішено і на час розгляду даної справи єдиним власником автомобіля, як правильно зазначив суд першої інстанції, є ОСОБА_1

- порушеним кримінальним провадженням №0002814 за ознаками ст. 190 ч.1 КК України за заявою ОСОБА_2Є.(від 17 вересня 2015 року) щодо шахрайських дій ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу автомобіля та спричинення матеріальної шкоди в розмірі 23 500 грн.; розслідуванням встановлено відсутність автомобіля у потерпілого ОСОБА_2;

- висновком правоохоронних органів, що законодавством уповноважені до проведення оперативно-пошукових дій, про відмову в порушенні кримінального провадження Октябрського РВ ПМУ УМВС України від 14 вересня 2015 року на підставі проведеної перевірки за заявою ОСОБА_1 від 26 серпня 2015 року №13112 щодо незаконних дій ОСОБА_2, в ході якої встановлено відсутність автомобіля у ОСОБА_2 та в місті Полтава взагалі.

Зазначеним доказам судом першої інстанції також дана належна оцінка; при цьому суд дійшов до висновку, що такі докази не є належними доказами відсутності автомобіля у ОСОБА_2, оскільки перевірка була здійснена за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного утримання його автомобіля ОСОБА_2, в межах перевірки було здійснено лише опитування ОСОБА_2, який пояснив, що автомобіль в нього відсутній, а оскільки автомобіль є специфічною річчю, яку, не зважаючи на розміри, можливо переховувати або розібрати, встановлення працівниками міліції факту відсутності спірного автомобіля у ОСОБА_2 за місцем його мешкання не може слугувати доказом того, що місце знаходження автомобіля йому взагалі не відоме. Зміст заяви ОСОБА_2 щодо заволодіння ОСОБА_1 шахрайським шляхом його грошовими коштами в розмірі 23 500 грн., отриманих під приводом купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ та повідомлені в ній відомості, як потерпілим під час допиту не прийняті судом першої інстанції, оскільки ці обставини не встановлені вироком суду.

Апеляційний суд вважає оцінку цих доказів правильною. Доводами апеляційної скарги з посиланням на норми процесуального чи матеріального права не доведено, чому вони є неправильними.

- додатково відсутність автомобіля підтверджується довідкою слідчого відділу Октябрського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області від 12.12.2015 року про те, що в ході розслідування кримінального провадження № 0002814 від 07.10.2015 року, порушеного за ознаками ч.1 ст. 190 КК України, встановлено відсутність автомобіля у ОСОБА_2, місцезнаходження автомобіля невідоме, вживаються заходи по його розшуку. Проте зазначена довідка не була предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки датована 12.12.2015 року, тобто після ухвалення рішення по даній справі і крім того вона не містить нових доказів, які б могли вплинути на правильність висновку суду першої інстанції.

- листом-претензією ОСОБА_2 до ОСОБА_1, направленого електронною поштою 27.10.2015 року та поштовим зв'язком 30.10.2015 року про повернення грошових коштів, сплачених за автомобіль в сумі 18 500 грн.;

- копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 в кримінальному провадженні,долученому до справи;

- свідченнями представника позивача, який не заперечує, що ОСОБА_2 неодноразово повідомляв його, як до подання позовної заяви, так і під час її судового розгляду, про відібрання 01.11.2014 року автомобіля невідомими з вогнепальною зброєю, які є поліцією ДНР.

Зазначені обставини також не спростовують висновків суду, оскільки не є новими обставинами, які б суд першої інстанції не досліджував.

Доводи апелянта щодо недотримання судом першої інстанції положень ст.193 ЦПК України спростовується матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 08.12.2015 року (а.с.76-77) та наявним в матеріалах справи звукозаписом технічної фіксації судового процесу від 08.12.2015 року, відповідно до яких в судових дебатах приймав участь представник відповідача ОСОБА_7 та просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1

Доводи апелянта щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат є юридично не обґрунтованими та не підлягають задоволенню, бо відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат у разі зміни рішення першої інстанції або ухвалення нового рішення, без передання справи на новий розгляд.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень вимог процесуального чи матеріального законів або неправильної оцінки дослідження доказів, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: