Дата документу 13.09.2016
Справа N 320/4270/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«13» вересня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Кучеренко В.В.
при секретарі Прозоровій Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл,
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), загальною площею 55,61 кв.м., житловою площею 22,61 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно нажите майно - житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 108, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), зазначивши, що 25.04.1974 року між сторонами Холоднобалківським відділом ЗАГС м. Макіївки Донецької області, було зареєстровано шлюб. Перебуваючи у шлюбі, 17.09.1980 року сторони за сумісні кошти придбали житловий будинок, що розташований за адресою м. Мелітополь вул. Фрунзе (Гетьмана Сагайдачного), 108. В листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_2 зібрав всі свої речі та пішов, місто його перебування позивачу не відомо. З часу купівлі будинку а по теперішній час в ньому зареєстрована та проживає позивач. Відповідач також залишається зареєстрованим у будинку. Домоволодіння потребує постійного догляду та у позивача виникла необхідність його реконструкції та проведення газу. Для того, щоб зробити проведення даних робіт необхідна заява безпосередньо власника будинку, тому на теперішній час виникло питання про розподіл спільно нажитого майна.
Позивач у судове засідання не зявилася, суду надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Урядовий курєр», заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
25 квітня 1974 року між сторонами Холоднобалківським відділом ЗАГС м. Макіївки Донецької області було зареєстровано шлюб, про що був зроблений відповідний актовий запис №42 /а.с.5/.
Відповідно довідки Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/.
Згідно копії довідки голови квартального комітету від 04.03.2016 року, ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з листопада 2011 року /а.с.12/.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.
Частино 1 с. 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали.
Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.
Таким чином, суд вважає необхідним позовну заяву задовольнити в повному обсязі та визнати житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), загальною площею 55,61 кв.м., житловою площею 22,61 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно нажите майно - житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 108, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе).
Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 79, 88, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл задовольнити повністю.
Визнати житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), загальною площею 55,61 кв.м., житловою площею 22,61 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно нажите майно - житловий будинок № 108, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе), шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 108, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьмана Сагайдачного (Фрунзе).
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В.Кучеренко