Провадження № 2/127/4895/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягуваних на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11.07.2016 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягуваних на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів з 500 грн. щомісячно та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, з дати набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.05.2010 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини: зросли ціни на продукти харчування, одяг, останнім часом її дохід значно зменшився, позивач самотужки утримує дитину без сторонньої допомоги, її мати та вітчим мешкають в Росії і є пенсіонерами по віку, тому не мають змоги їй допомагати, братів та сестер позивач не має, у звязку з чим позивач змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. Відповідач по справі добровільної допомоги на дитину додатково не надає, його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду в 2010 році, оскільки він працює СПД і отримує від своєї діяльності чималий дохід.

Враховуючи вищевикладене позивач просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини по 1 500 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, представник позивача ОСОБА_2 додатково зазначила, що згідно відомостей фіскальної служби дохід відповідача з 2010 року постійно збільшується. Крім того, відповідач є учасником господарських товариств, від яких отримує стабільний дохід, в 2015 році відповідач придбав дороговартісний автомобіль OPEL VIVARO 2011 року випуску.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що він дитину забезпечує, купує їй одяг, купує дитині путівки до санаторію, бачить дитину щотижня, дає їй кошти на кишенькові витрати. Вказав, що в 2015 році придбав за 10 500 доларів США автомобіль, нерухомого майна у власності не має. Додатково зазначив, що з 2010 року його дохід дійсно збільшився, однак не суттєво, його щомісячний дохід від зайняття підприємницької діяльності та заробітна плата в ТОВ «Т.К.С.» становить близько 50 000 гривень, з яких 5 000 гривень витрачається ним на оренду житла, 3 000 гривень на сплату комунальних послуг, відповідач має боргові зобовязання перед фізичною особою (позика) в розмірі 10 000 доларів США. У нього на утриманні перебуває дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та малолітня дитина, яка часто хворіє. В самого відповідача теж є проблеми зі здоровям, йому рекомендована операція з видалення жовчного міхура. В обґрунтування відмови в задоволенні позову заявив, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивач, однак вважає, що ці кошти будуть витрачатися позивачем не в інтересах дитини, дитина збільшення розміру сплачуваних аліментів на її утримання не відчує.

Суд, заслухавши позивача, її представника та пояснення відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний та від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 2,3).

Згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 травня 2010 року по справі №21468/2010 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.03.2010 року (а.с. 4).

Суд, ухвалюючи дане рішення та визначаючи розмір аліментів в сумі 500 гривень враховував матеріальний стан платника аліментів та дитини, вік останньої.

Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За п.17 Постанови вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, при розгляді позовів, заявлених з підстав, визначених ст. 192 СК України, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 17.10.2016 року, отриманих на запит суду від Державної фіскальної служби України, відповідач ОСОБА_3 з 2010 року по 2016 рік отримував дохід в наступному розмірі: в 2010 році 378 899,66 гривень, в 2011 році 455 354,90 гривень, в 2012 році 684 498,81 гривень, в 2013 році 398 710,68 гривень, в 2014 році 173 680,40 гривень, в 2015 році 151 664,55 гривень, за 2016 29 898,00 гривень (а.с.71-74).

Як вбачається з наведеного, з 2010 по 2012 роки дохід відповідача дійсно заростав, проте протягом останніх років розмір його доходу помітно зменшився, навіть у порівнянні з роком, в якому призначено стягнення аліментів з відповідача в розмірі 500 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, займає посаду директора ТОВ «Т.К.С», є одним з його засновників, приймає участь також і в інших господарських товариствах. (а.с.19,36-54).

Як вбачається з відомостей згідно бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС України та не заперечується відповідачем 30.10.2015 року на імя відповідача зареєстровано автомобіль марки OPEL модель VIVARO, 2011 року випуску на підставі довідки рахунку №ААЕ585203 від 29.10.2015 року. (а.с.24-25).

На запитання суду в судовому засіданні відповідач повідомив, що наведений автомобіль ним придбано за власні кошти, що отримано ним з різних джерел, в основному за рахунок коштів, що виручені від здійснення відповідачем підприємницької діяльності.

У цьому звязку, суд враховує наведені вище обставини, а також твердження відповідача про те, що на даний час він має середньомісячний дохід в розмірі 50 тис. грн., та його матеріальне становище покращилось в порівнянні з часом призначення аліментів (2010 рік), в якості визнання відповідачем факту покращення його матеріального стану, що згідно вимог закону слугує однією із обставин, які суд має встановити для ухвалення законного рішення про збільшення розміру аліментів. У цьому звязку суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Суд приходить до вказаного висновку, та неможливість задоволення позовних вимог в повному обсязі, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження своїх вимог щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, крім рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.05.2010 року, позивач надала копії пенсійних посвідчень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких вбачається, що дані особи отримують пенсію певного розміру на території РФ. (а.с.5-6). Проте, зазначені документи, на думку суду, не стосуються предмету спору, тобто не є належними доказами обставини погіршення матеріального становища позивача чи покращення матеріального стану відповідача, так само вказані докази не свідчать про зміну сімейного стану позивача, появу у позивача інших утриманців, наявності будь яких прибутків, яких відповідач не мав, станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Аналогічно позивачем не представлено будь яких доказів погіршення стану свого здоровя чи стану здоровя дитини, так само не представлено доказів поліпшення стану здоровя відповідача, чи його поганого стану, станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Навпаки позивач в судовому засіданні на запитання відповідача визнала, що вона, після ухвалення рішення про стягнення аліментів в 2010 році придбала власний автомобіль ОСОБА_7, вказала, що проживає з іншим чоловіком, з яким періодично їздить на відпочинок, працює майстром манікюру та візажу.

Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнані позивачем, та саме нею повідомлені. (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Твердження позивача про те, що відповідач додатково добровільно не допомагає дитині спростовується наявною в матеріалах справи копією путівки №470 до ТОВ «Лікувально-оздоровчий спортивний комплекс «МАЯК-ЛТД», придбаною ТОВ «Т.К.С.», де працює відповідач, для ОСОБА_4 (а.с.30-32).

Також відповідач в судовому засіданні повідомив, що за час розгляду справи він оформив договір депозиту грошових коштів на імя спільної дитини позивача та відповідача в розмірі 1000 доларів США. Вказана обставина не заперечувалась позивачем та її представником, а навпаки, представник позивача дякувала відповідачеві за такий вчинок, також представник позивача зазначила, що про вказаний вчинок їй відомо, оскільки позивач та відповідач за час розгляду справи намагались досягти мирової угоди та спілкувались з цього приводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки, рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.05.2010 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі і позивач надалі просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а також беручи до уваги те, що відповідач являється приватним підприємцем, суд вважає, що розмір аліментів слід продовжувати стягувати саме у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;, інші обставини, що мають істотне значення, а саме те, що відповідач намагається допомагати дитині не лише шляхом сплати аліментів, але й купівлею одягу, наданням коштів на кишенькові витрати, тощо.

Окрім того, суд враховує, що відповідач являється фізично здоровою людиною працездатного віку, являється приватним підприємцем, факт зміни відповідачем сімейного стану, оскільки він проживає в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-АМ №129746, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 11.04.2013 року, від якого має малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на його утриманні (а.с.28-29). Суд враховує і ту обставину, що доньці позивача та відповідача на даний час 12 років, відповідно, зросли її потреби, необхідні для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Твердження відповідача стосовно того, що він та його малолітня дитина мають проблеми зі здоровям не підтвердженні належними та допустимими доказами. Так само, суд критично ставиться до твердження відповідача, що у разі збільшення розміру аліментів кошти будуть позивачем витрачатися не на утримання дитини, а на особисті потреби, оскільки, відповідно до ст.186 СК України, відповідач не позбавлений можливості звернутися до органу опіки та піклування з відповідною заявою для перевірки останнім цільового використання аліментів позивачем.

Тому, визначаючись щодо розміру аліментів, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим збільшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 з 500 гривень на 1000 грн. щомісячно. Судом враховані всі обставини, визначені ст.182 СК України.

Відповідно до положень ст.192 СК України та розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти в новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення суду законної сили.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 180- 182, 184, 192 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці у справі №2-1468 від 11.05.2010 року, із аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, які стягувати щомісячно до досягнення дитиною повноліття, розпочавши стягнення з дня вступу рішення в законну силу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: