АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4780/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/579/К/16 суддя Дехта Р.В.
Категорія - 57 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря - Петренко К.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_2, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1, діючи від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі ПАТ «Альфа-банк») про про визнання права на інформацію, стягнення моральної шкоди та розірвання договору. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції, просив визнати за ОСОБА_2 право на інформацію, що має пряме та безпосереднє відношення Кредитного договору №800003847 від 16.05.2008 р.; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої не наданням ОСОБА_2, як споживачу інформації, що має пряме та безпосереднє відношення до Кредитного договору №800003847 від 16.05.2008р., грошові сумі 5 000,00 грн.; розірвати Кредитний договір №800003847 від 16.05.2008р. Як наслідок розірвання Кредитного договору №800003847 від 16.05.2008р. зобов'язати ОСОБА_2 сплатити ПАТ «Альфа банк» заборгованість по кредиту (тіло кредиту) в сумі на момент подання цього позову, в національній валюті України (в еквіваленті за курсом НБУ на дату ухвалення рішення по справі).

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 16 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №800003847, згідно умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 32294,00 доларів США строком по 16.05.2023 року, а позичальник прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними розрахунком відповідно Графіку (Додаток до кредитного договору). Станом на 16 травня 2008 року офіційний курс долара (НБУ) складав 1 дол. США = 5,05 грн.

Договір був укладений в обставинах стабільної державної економіки та грошово-фінансової системи. Позивач не зважаючи на обставини вчасно та в повному обсязі виконував свої зобов'язання за кредитним договором. Разом з тим, приблизно з червня 2008 року з незалежних від волі сторін причин настала непередбачувана обставина - всесвітня фінансова криза. У зв'язку з нею в Україні почалися непрогнозовані економічні процеси, значних потрясінь зазнала і досі зазнає грошово-фінансова система держави. Вказані обставини є істотними та вирішальними як для укладення кредитних Договорів так і для їх виконання. Завчасне знання про можливе настання фінансової кризи стало би вирішальною умовою для прийняття рішення про відмову від укладення кредитного договору на тих умовах, на яких позивач його уклав. Тобто, якби позивач міг знати про настання фінансової кризи напередодні укладення Договору, то позивач не укладав би договір на існуючих (інших) умовах.

Станом на 8 липня 2015 року офіційний курс долара (НБУ) складав 1 дол. США = 21,89 грн., тобто у понад чотири рази більше від початкової на підписання кредитного договору. Зазначена обставина змусила позивача вдатися до наступних дій, а саме: позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін та доповнень до договору кредиту, відповідно до якої позивач зазначив, що: станом на 2 квітня 2015 р. позивач не може своєчасно виконувати свої зобов'язання за кредитом, внаслідок не залежних від позивача обставин, що полягають в наступному: втрата прибутків від підприємницької діяльності в наслідок економічної та політичної кризи в країні, різкий ріст курсу долара США, додаткові, обумовлені кризою, витрати на утримання сім'ї.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції припустився помилки зазначаючи в рішенні суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту його права. Проте представник позивача вказує на те, що між перелічених судом допустимих способів захисту права позивача вказано такий, як визнання права. При цьому в позовній заяві йдеться саме про визнання права на інформацію, яке належить до основних передбачених Конституцією України прав і свобод людини і громадянина. Також представник позивача наголосив на тому, що розпорядники інформації зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується. Проте незважаючи на законодавче закріплення, право ОСОБА_2, як споживача у кредитно-фінансових правовідносинах з відповідачем, як право на достовірну інформацію про послугу та умови договору було порушено. Також представник позивача не погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності причинного зв'язку між неправомірними діями, бездіяльністю відповідача та виною особи, що завдала шкоди. Проте, ОСОБА_2, на відміну від банку не мав достатньої інформації про фінансові послуги, що йому надають та необхідних знань, щоб їх зрозуміти Також він не міг оцінити рівень ризиків і можливі наслідки додаткових фінансових зобов'язань та порівняти умови надання послуг, що пропонуються різними фінансовими установами. Крім того, представник позивача не погодився з мотивами відмови судом в задоволенні позовних вимог щодо розірвання кредитного договору. При цьому наголосив на тому, що внаслідок суттєвої зміни курсу гривні по відношенню до долару США, фактично змінилась істотна умова договору, яка, за умови обізнаності про неї позивача заздалегідь, призвела б до не укладення спірного кредитного договору. При цьому посилався на практику ВССУ, в якій суд при вирішенні спору про розірвання кредитного договору виходив з того, що падіння курсу долара є істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, що є достатньою підставою для розірвання договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні похопних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «АЛЬФА - БАНК» укладено кредитний договір №800003847 від 16 травня 2008 року, що не заперечується сторонами по справі та відповідно на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З позовної заяви слідує, що позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту на поточні потреби, при цьому підстав вважати, що ОСОБА_2 будь-яким чином був обмежений в праві вибору банку, або щодо обмеження його вільного волевиявлення відносно укладення договору в матеріалах справи відсутні, тому слід дійти висновку, що у разі незгоди з умовами договору позивач міг його не укладати, однак натомість позивач підписав його і підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, а саме мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору, тощо.

Відповідно до п. 3.8 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час укладання зобов'язань за договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу тощо.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на зміну курсу валюти, оскільки, відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання кредитного договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Крім того, вказаної позиції дотримується пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надаючи роз'яснення в п. 15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, де вказано, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Відтак колегія суддів не приймає до уваги доводів апеляційної скарги щодо істотності зміни обставин, які б давали підстави для розірвання спірного кредитного договору.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Зазначене свідчить, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Тож, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту в доларах США, сторони за договором усвідомлювали, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, а тому позивач повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. В момент укладання договору сторони не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане та відповідно передбачити заздалегідь повну вартість кредиту в національній валюті України.

Отже на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про розірвання кредитного договору №800003847 від 16 травня 2008 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст. 16 ЦК України. Так, частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання права на інформацію, що має пряме та безпосереднє відношення до кредитного договору №800003847 від 16 травня 2008 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем належними та допустимим доказами не доведено порушення його вказаного права.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Пунктом 2 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, обов'язковою умовою для відшкодування моральної шкоди є причинний зв'язок між неправомірними діями, бездіяльністю та виною особи, що завдала шкоду. Проте наявними в матеріалах справи доказами вказаного причинного зв'язку не доведено.

Між тим колегія суддів вважає, що вказані вимоги є похідними від позовних вимог щодо визнання права на інформацію, в задоволенні яких судом правомірно відмовлено, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги колегією суду, оскільки вони не спростовують висновків суду, крім того зводяться до стислого викладення позовної заяви та є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та спробою їх переоцінити. Проте у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: