Номер провадження 2/754/2621/16 Справа №754/2812/16-ц
01 серпня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
за участю секретаря Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та зобов'язань вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити певні дії.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в 2009 році він за власні кошти, взявши кредит під заставу автомобіля, підготував земельну ділянку на перетині АДРЕСА_1, площею 0,315 га, вклавши 100000 грн. В 2010 році відповідач, ініціювавши порушення проти нього (позивача) кримінальної справи, самовільно зайняв вказану земельну ділянку, облаштував автостоянку, яку по сьогоднішній день використовує. В 2011 році відповідач зайняв ще одну земельну ділянку, яку він (позивач) теж підготував та закінчує оформлення через рішення Київради за адресою: АДРЕСА_1.
Як зазначає позивач, з вини відповідача у 2013 році стався підпал його автомобіля НОМЕР_1, розслідування якого до цього часу триває.
Крім того, у 2012 році після розгляду відносно нього (позивача) кримінальної справи, Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві було порушено кримінальні справи за ст.197-1 КК України та ст.356 КК України, які розслідуванням не закінчені.
Позивач вказує і на те, що 16.12.2015 року за його наполяганням Деснянським РУГУ МВС України в м.Києві порушено кримінальне провадження за ст.356 КК України щодо незаконного облаштування відповідачем автостоянки.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідача завдані збитки в сумі 500000 грн., а саме: підготовка земельної ділянки - 100000 грн., вартість автомобіля «ЗАЗ» - 200000 грн., моральні збитки за 2 роки розслідування кримінальної справи - 200000 грн., а також зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1, де облаштована автостоянка (АДРЕСА_2).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать копії листів, відповідь адресного бюро.
Відповідно до вимог ч.1 ч.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2 на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 330 ЦК України встановлює, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.
Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 100000 грн., завданих відповідачем самовільним зайняттям земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірні земельні ділянки належать йому на праві приватної власності або виділені у користування (оренду тощо) у встановленому законом порядку. Також, позивачем не надано доказів про розмір витрат, понесених ним в зв»язку з оформленням вказаних ділянок.
Крім того, вироком Деснянського районного суду м.Києва від 06.04.2012 року, який набрав законної сили, по кримінальній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст.197-1 ч.2 КК України, встановлено, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку під розміщення в майбутньому майданчика для зберігання конфіскованих автомобілів, яка знаходиться на розі АДРЕСА_1 площею 0,315 га, яка перебуває у власності територіальної громади м.Києва. Рішення Київською міською радою про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалось. Вказана земельна ділянка має статус охоронної зони кабельних ліній площею 10кВ (а.с.54-59).
Таким чином, суд вважає дані вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості автомобіля «ЗАЗ» в сумі 200000 грн. суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів того, що він є власником автомобіля НОМЕР_1, за знищення якого в результаті підпалу він просить стягнути з відповідача кошти. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначив, що придбав зазначений автомобіль, однак керував ним на підставі довіреності. Тобто доказів придбання автомобіля у власність та його реєстрацію в державних органах у передбаченому законом порядку позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не надано висновку експерта-товарознавця чи іншого належного доказу щодо вартості заподіяної шкоди внаслідок підпалу автомобіля, а також відсутні будь-які докази щодо наявності вини відповідача у підпалі зазначеного автомобіля.
Наведене виключає можливість задоволення даних вимог позивача.
Вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку також є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду доказів, що зазначені земельні ділянки зайняті саме самовільно і саме відповідачем.
Тобто, кримінальне провадження порушено відносно іншої земельної ділянки, а не спірних ділянок, та відносно невстановлених осіб, а не відповідача, а тому даний витяг не враховується судом в якості доказу даних позовних вимог.
Крім того, відповідно до листа Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.04.2016 року № 053-2853, облаштування та експлуатацію місць для платного паркування транспортних засобів в м.Києві здійснює комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» відповідно до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» (зі змінами), додатком № 5 якого визначені адреси паркувальних майданчиків, які закріплені за підприємством, та забезпечують належну розбудову паркувального простору столиці. Адреси АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 входять до вказаного переліку майданчиків, закріплених за КП «Київпастранспарксервіс».
На підставі зазначених рішень Київської міської ради комунальне підприємство «Київпастранспарксервіс» уклало з ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 відповідні договори про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування за цими адресами (а.с.68-69).
Даний лист свідчить про правомірність експлуатації відповідачем фіксованих місць паркування за адресою: м.Київ, АДРЕСА_2. Доказів самовільного зайняття відповідачем ділянки по АДРЕСА_1 позивачем не надано.
Тобто, зазначені листи свідчать про наявність звернення КП «Лавра» щодо виділення у користування земельної ділянки по АДРЕСА_1, а не позивача по справі
Доказів того, що ОСОБА_1 є посадовою особою КП «Лавра» чи уповноваженою особою на захист прав та інтересів КП «Лавра» суду не надано. Лист Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради від 16.07.2013 року № 053-5378 на ім»я директора КП «Лавра» ОСОБА_1 не є належним підтвердження повноважень ОСОБА_1 на представництво інтересів вказаної юридичної особи, оскільки лист датовано 2013 роком, в той час, як позивач звернувся до суду з даним позовом у 2016 році як фізична особа (а.с.66-67).
Крім того, дані ділянки перебувають у власності територіальної громади м.Києва.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по даним вимогам.
Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів завдання йому такої шкоди саме з вини відповідача, не обґрунтовано належним чином розмір такої шкоди, а доводи позивача щодо вини відповідача ґрунтуються виключно на суб»єктивних припущеннях.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, а позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок держави.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.328, 330, 331, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 60, 74, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та зобов'язань вчинити певні дії - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий