ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6280/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., за участі секретарів Пахольченко Д.О., Гаврилюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - фізичної особи-підприємця про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 18.07.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 - фізичної особи-підприємця про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що згідно трудового договору від 04.05.2016 року вона працювала у ФО-П «ОСОБА_3» (відповідача) на посаді менеджера з продажу косметологічної продукції за адресою АДРЕСА_1; на момент працевлаштування вона (позивачка) підписувала текст трудового договору, в подальшому отримувала заробітну плату у розмірі 4000,00 грн. на місяць, але у відповідних відомостях офіційно вона не розписувалась, хоча наполягала на отриманні офіційної заробітної плати; до 02.07.2016 року ніяких зауважень до її роботи та виконання обов»язків не було; фактичне керівництво офісом здійснювали ОСОБА_3 (відповідач) та його дружина ОСОБА_4

02.07.2016 року в кінці робочого дня до неї (позивачки) підходила ОСОБА_4, яка під приводом того, що вона (позивачка) не вміє розмовляти з клієнтами по телефону, заявила до неї вимогу «покинути робоче місце і більше не з»являтися в приміщенні офісу»; відповідач ОСОБА_3 в той час перебував в Криму.

Оскільки після таких подій, коли вона (позивачка) вийшла з приміщення офісу, їй стало зле, у зв»язку з чим вона зверталась за лікарською допомогою, де було встановлено діагноз «гіпертонічна криза» та вона (позивачка) перебувала на лікарняному з 2 липня по 12 липня 2016 року, з 02.07.2016 вона на роботу не виходила.

Після закінчення лікування вона мала намір продовжити працювати у Відповідача, але отримала поштою розпорядження відповідача за №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення з посади менеджера з 02.07.2016 року в зв»язку з прогулом без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України; також їй було надіслано примірник Трудового договору, в п.3 якого було зазначено, що Відповідач зобов»язується виплачувати працівникові (позивачці) заробітну плату в сумі 1450,00 грн. на місяць.

Вважаючи своє звільнення незаконним, що спричинило значної моральної шкоди, позивачка ОСОБА_2 просила суд постановити рішення, яким: скасувати розпорядження №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення її з посади менеджера з 02.07.2016 року; стягнути з відповідача 4000,00 грн., що дорівнює розміру заробітної платні за один місяць;

стягнути з відповідача на користь позивачки 50000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди та 10000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Під час судового розгляду справи, позивачкою ОСОБА_2 подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог від 06.09.2016 року (а.с.103-106) та від 25.11.2016 року (а.с.150-153), відповідно до яких позивачка уточнила, що конфліктна ситуація щодо звільнення мала місце 01.07.2016 року, саме у цей день мав місце її огляд лікарем, а з 02.07.2016 року був відкритий листок непрацездатності (по 12 липня); в подальшому листок непрацездатності був відкритий вдруге 18.07.2016 року і закритий 23.07.2016 року; в процесі лікування позивачка змушена була купувати ліки на загальну суму понад 500,00 грн.

В процесі розгляду справи позивачка змінила своє прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (дівоче); в остаточній редакції позову Позивачка ОСОБА_2 просила постановити рішення, яким: скасувати розпорядження №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення її з посади менеджера з 02.07.2016 року та поновити її на посаді менеджера у ФО-П «ОСОБА_3»; стягнути з відповідача 9840,00 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, з розрахунку 4000,00 грн. на місяць; стягнути з відповідача на користь позивачки 70000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди та 10000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено: згідно трудового договору від 04.05.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала у ФО-П «ОСОБА_3» - ОСОБА_3 (відповідача) на посаді менеджера з продажу косметологічної продукції за адресою АДРЕСА_1 (а.с.31); як зазначено у трудовому договорі, розмір заробітної плати Працівника становить 1450,00 грн. на місяць; згідно свідоцтва про зміну імені від 27.09.2016 року - ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.154).

Згідно довідки з ЄДРПОУ - відповідач ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.06.2012 року, основний вид діяльності - оптова торгівля парфумними та косметичними товарами (код КВЕД 46.45) - а.с.21.

Згідно розпорядження Відповідача за №5-07/16 від 06.07.2016 року ОСОБА_2 була звільнена з посади менеджера з 02.07.2016 року в зв»язку з прогулом без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.7 - копія).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; при цьому, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (ч.3).

Ствердження позивачки ОСОБА_2 про те, що у зв»язку з конфліктною ситуацією за місцем роботи від 01.07.2016 року вона перебувала на лікуванні з 02.07.2016 року по 11.07.2016 року (включно), підтверджуються копією листка непрацездатності серії АДА №566624 від 02.07.2016 року, довідкою лікаря невідкладної медичної допомоги від 01.07.2016 року тощо (а.с.4, 115).

Відповідачем ОСОБА_3 фактично не заперечується факт відсутності позивачки на роботі в період з 02.07.2016 року по 11.07.2016 року з поважної причини (у зв»язку з хворобою), у зв»язку з чим відповідачем видане розпорядження №8-10/16 від 11.10.2016 року (а.с.119), яким було скасовано розпорядження №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення з посади та зазначено «поновити ОСОБА_2 на роботі з 12.10.2016 року, здійснити перерахунок середньої місячної заробітної плати з 02.07.2016 року по 11.10.2016 року».

Згідно наданих відповідачем розрахунків по нарахуванню заробітної плати до виплати

позивачці ОСОБА_2 на підставі розпорядження №8-10/16 від 11.10.2016 року, позивачці підлягає до виплати: за червень 2016 року - 1174,54 грн., за липень - (1238,21 + 64,92) = 1303,13 грн., за серпень - 1291,27 грн., за вересень - 1291,27 грн., за жовтень (по 11 жовтня включно) - 499,89 грн., а всього - 5560,10 грн. (а.с.120-125); при цьому, середньоденна заробітна плата позивачки становить (1240,46 : 19 дн.) = 65,28 грн. (а.с.39-40, 83-84).

За встановлених обставин, ствердження позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 про те, що Позивачку було звільнено з роботи з 02.07.2016 року відповідачем з порушенням вимог законодавства про працю, у зв»язку з чим вона підлягає поновленню на посаді саме з 03.07.2016 року, є обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, тому вимоги ОСОБА_2 в частині визнання незаконним розпорядження відповідача за №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення з 02.07.2016 року ОСОБА_2 з посади менеджера у ФО-П ОСОБА_3 та поновлення її на зазначеній посаді з 03.07.2016 року - підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки відповідачем фактично не заперечується його обов»язок щодо виплати позивачці на підставі розпорядження №8-10/16 від 11.10.2016 року загальної суми 5560,10 грн. (станом на 11.10.2016 року), тому у зв»язку з поновленням позивачки на посаді менеджера з 03.07.2016 року - з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 5560,10 грн., а також сума середнього заробітку за період з 12.10.2016 року по 05.12.2016 року (дати постановлення рішення) у розмірі (65,28 х 44 дн.) = 2872,32 грн., а всього - (5560,10 + 2872,32) = 8432,42 грн.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивачки ОСОБА_2, суд визначає її розмір в межах заявлених позивачкою вимог, та з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу заподіяних їй фізичних та моральних страждань, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на її (позивачки) користь в порядку відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 в частині скасування розпорядження №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення її з посади менеджера з 02.07.2016 року, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку 4000,00 грн. на місяць, та відповідно до наведених позивачем розрахунків, у тому числі в частині розміру відшкодування моральної шкоди, за встановлених обставин, заявлені без достатніх підстав, є недоведеними в судовому засіданні, тому в задоволенні решти позову має бути відмовлено.

Відповідно до положень ст.84 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі: виходячи з 40% мінімальної заробітної плати за 1 год., що дорівнює (1378,00 х 0,40) = 551,20 грн., за 9,5 год. (тривалість судових засідань 05.09, 11.10, 10.11, 02.12.2016 року) - 5236,40 грн., надання консультацій адвокатом та складання позовної заяви - (551,20 + 551,20), а всього - 6338,80 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає також стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1102 грн. 40 коп.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за один місяць у розмірі 1240 грн. 00 коп.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 367 ЦПК України, на підставі ст.232-235, 237-1, 238 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Визнати незаконним розпорядження №5-07/16 від 06.07.2016 року про звільнення з 02.07.2016 року ОСОБА_2 з посади менеджера у ФО-П ОСОБА_3 та поновити її на зазначеній посаді з 03 липня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 - фізичної особи-підприємця (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) 8432 грн. 42 коп., в порядку відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн., суму витрат на правову допомогу у розмірі 6338 грн. 80 коп., а всього - 19771 (дев»ятнадцять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 22 коп. В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 - фізичної особи-підприємця (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за один місяць - у розмірі 1240 грн. 00 коп. допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.