Справа№ 324/966/16-ц
Провадження № 2/324/485/2016

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2016 Пологівський районний суд
Запорізької області
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Таран Т.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився і уповноваженого представника не направив. Однак суд бере до уваги, що у тексті позовної заяви, підписаної представником за довіреністю від 28.12.2015 року №153 Ратушним С.І., зазначене клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його уповноваженого представника.
Відповідач ОСОБА_1 повторно до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною позивачем. Окрім того, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України позивача було зобов`язано подати оголошення про дату, час та місце розгляду справи у газету «Урядовий кур`єр», проте, позивач вимоги суду не виконав. Тому суд, керуючись ч. 4 ст. 169 та главою 8 розділу 3 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, постановляє заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.10.2013 року приблизно о 20год.30хв. ОСОБА_1 керував автомобілем « НОМЕР_3 412», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Леніна у м.Докучаєвську, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. У районі будинку АДРЕСА_1 він порушив п.2.9«а» і п.12.1 Правил дорожнього руху України і вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , у результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Докучаєвського міського суду Донецької області від 04.11.2013 року у справі № 3/228/403/2013 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.
Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Пунктом 39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961) встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пп.«а» п.41.1 ст.41 Закону № 1961 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
19.11.2013 року ОСОБА_2 , потерпілий у ДТП, звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, як того вимагає ст.33 Закону № 1961.
Із вказаного повідомлення вбачається, що згідно полісу АЕ НОМЕР_5 обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована не була.
Відповідно до п.35.1 ст. 35 Закону № 1961 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
02.12.2013 року ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.35 та п.41.1. ст.41 Закону № 1961 звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону № 1961 МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Оскільки із наданих до суду документів вбачається, що станом на час розгляду справи відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачеві суму виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування, суд вважає позовні вимоги у цій частині повністю обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Також суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат МТСБУ, пов`язаних із залученням аварійних комісарів для визначення розміру заподіяної шкоди.
Відповідно до п.41.4 ст.41 Закону № 1061 МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.
Вказані копії документів у повному обсязі підтверджують факт проведення оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 211210», д.н.з. НОМЕР_2 , за дорученням позивача ТОВ «Експерт» і безпосередньо оцінювачем ОСОБА_3 і факт понесення позивачем у зв`язку з цим витрат на суму 720грн.
Тому суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині і стягнення з відповідача витрат позивача на проведення оцінки автомобіля і збір документів у сумі 720грн.
Що стосується вимог про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у сумі 2000грн., суд не вбачає правових підстав для їх задоволення зважаючи на таке.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; 4) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
У тексті позовної заяви позивач зазначає про залучення для забезпечення стягнення заборгованості та представництва його інтересів у суді по даній справі фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . На підтвердження даних обставин та суми гонорару залученого фахівця позивач надав до суду копію контракту про надання правової допомоги від 27.09.2012 року №70, укладеного між МТСБУ та ФОП ОСОБА_4 , копію додаткової угоди №34 до контракту про надання правової допомоги №70 від 27.09.2012 року, яка датована 11.02.2016 року, та копію довіреності від 28.12.2015 року №141, наданої МТСБУ ОСОБА_4 без права передоручення.
Однак, позовна заява у даній справі підписана представником позивача ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності від 28.12.2015 року №153.
Згідно із ч.1 та ч.2 ст.84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Позивачем не надано до суду жодного розрахунку фактично витраченого ФОП ОСОБА_4 часу, а також детального розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу.
Тому суд вважає вимоги позивача у частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки по даній справі суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, то понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються із судового збору в сумі 1378грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 15, 57, 60, 61, 74, 76, 88, 212 - 215, 224-226, 228 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: