Провадження № 2/369/4630/16
УХВАЛА

Іменем України

06.12.2016 року м. Київ

суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Одночасно з позовною заявою позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що банк звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 971,27 грн.. В порушення взятих на себе зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 щомісячних погашень редут не здійснював, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитом.

В ході відпрацювання проблемної заборгованості банку стало відомо, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира загальною площею 60,00 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, позивач просив накласти арешт на квартиру загальною площею 60,00 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки в обгрунтування поданої заяви не надано доказів того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є співмірним із заявленими позивними вимогами.

Також у поданій заяві представником позивача не вказано на конкретні обставини, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в майбутньому, та не надано доказів на їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Ковальчук