Справа № 633/340/15-ц
Номер провадження 2/633/7/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Танасевич О.В.,

при секретарі - Панченко С.В.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача

Печенізької районної ради

Харківської області - ОСОБА_2,

представника відповідача

КП «Редакція газети

«Печенізький край» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до

Печенізької районної ради Харківської області, Комунального підприємства «Редакція газети «Печенізький край»

про визнання незаконним і скасування рішення про звільнення працівника, поновлення його на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, доповнивши його заявами від 10 вересня, 19 жовтня та 22 грудня 2015 року (а.с. 1-16, 61-69, 96-99, 191-195), в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення XLIV сесії VI скликання Печенізької районної ради Харківської області від 28 липня 2015 року про звільнення її з посади керівника КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» у звязку з втратою довіря на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України, поновити її на роботі та стягнути з КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» на її користь середньоденну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивачка та її представники посилались на незаконність рішення чергової сесії Печенізької районної ради Харківської області від 28 липня 2015 року, яким позивачку було звільнено з посади редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України у звязку з втратою довіря через нецільове використання бюджетних коштів, незаконну виплату кореспондентам радіо заробітної плати, незаконне нарахування та виплату премії, матеріальної допомоги, а також відсутність за місцем діяльності підприємства цифрової дзеркальної фотокамери «Canon EOS 550D». Зазначали, що посада редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» не належить до категорії тих, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, адже позивачка не обслуговувала безпосередньо грошові, товарні або культурні цінності, не вчинила будь-яких винних дій, які б дали підставу для втрати довіря до неї, що виключає можливість її звільнення на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача Печенізької районної ради Харківської області, проти задоволення позову заперечував. Пояснював, що відповідно до пункту 9.2. Статуту КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» звільнення керівника підприємства, накладення на нього дисциплінарних стягнень та їх скасування належать до компетенції районної ради. 28 липня 2015 року на засіданні чергової сесії районна рада, діючи у межах своїх повноважень, прийняла рішення про звільнення позивачки з посади редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» у звязку з втратою довіря на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України. Зазначав, що це рішення є таким, що відповідає статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», висновку спільного засідання постійних комісій районної ради, акту інвентаризації від 23 березня 2015 року, Положенню про порядок призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників комунальних підприємств, установ, закладів, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Печенізького району, затвердженому рішенням районної ради від 21 лютого 2013 року, акту Чугуївської міжрайонної державної фінансової інспекції позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Редакція газети «Печенізький край» за період з 1 січня 2013 року по 1 квітня 2015 року. Посилався на те, що зазначеними актами ревізії та інвентаризації встановлено нецільове використання позивачкою бюджетних коштів, незаконну виплату кореспондентам радіо заробітної плати та сплату єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, незаконне нарахування та виплату премій, а також матеріальної допомоги головному редактору, відсутність за місцем діяльності підприємства цифрової фотокамери «Canon EOS 550D», що є достатньою підставою для втрати довіри до неї. Крім того, позивачка є матеріально відповідальною особою відповідно до пункту 5.5. Статуту КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», згідно з яким до обовязків редактора належить розпорядження коштами, користування майном та вирішення питань фінансової діяльності підприємства, що узгоджується з розясненнями, які містяться у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (а.с. 54-56, 88-90).

Представник відповідача КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», проти позову також заперечував, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до пункту 9.2. Статуту звільнення керівника Підприємства належить до компетенції Печенізької районної ради Харківської області, рішенням чергової сесії якої від 28 липня 2015 року було звільнено позивачку. Разом з тим, цей відповідач вважав зазначене рішення законним, а нецільове використання позивачкою бюджетних коштів, незаконну виплату заробітної плати кореспонденту радіо та матеріальної допомоги керівнику підприємства, відсутність цифрової фотокамери за місцем діяльності підприємства достатніми підставами для втрати довіря до неї та звільнення на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України (а.с. 34-36).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 14 листопада 2002 року по 16 квітня 2015 року діяльність ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» була регламентована Статутом, затвердженим головами Печенізької районної державної адміністрації та Печенізької районної ради, державна реєстрація якого відбулась 14 листопада 2002 року (а.с. 135-139).

Відповідно до пунктів 1.3., 1.4., 1.10. Статуту ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» (в редакції від 19 грудня 2005 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі за текстом - Статут) зазначена юридична особа мала комунальну форму власності, її засновниками були Печенізька районна державна адміністрація Харківської області, Печенізька районна рада Харківської області та трудовий колектив ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» (а.с. 136).

Взаємовідносини між адміністрацією ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» та трудовим колективом, зокрема, щодо режиму праці та відпочинку, забезпечення соціальних гарантій, оплати та нормування праці, преміювання працівників, гарантії діяльності профспілок, охорони праці тощо, було врегульовано Колективним договором, зареєстрованим 19 червня 2012 року УПСЗН Печенізької РДА за номером 13 (а.с. 140-153).

На момент звільнення позивачки діяльність КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» врегульована Статутом, затвердженим рішенням Печенізької районної ради Харківської області від 2 квітня 2016 року, державна реєстрація якого відбулась 16 квітня 2015 року (а.с. 37-46), а неврегульовані в ньому питання мали вирішуватись відповідно до Конституції України, законів України, постанов Кабінету Міністрів України, наказів Державного комітету телебачення та радіомовлення України, рішень Печенізької районної ради Харківської області та розпоряджень голови Печенізької районної державної адміністрації Харківської області, інших нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 1.4. Статуту КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» це підприємство є правонаступником ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» (а.с. 38).

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 9 червня 2015 року у цивільній справі № 633/125/15-ц, було визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Печенізької районної державної адміністрації Харківської області 14-к від 16 березня 2015 року «Про звільнення з посади ОСОБА_4Г.», а позивачку поновлено на посаді редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» (а.с. 7-14).

Наказом КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» № 11-З від 27 липня 2015 року позивачку було поновлено на посаді редактора цього підприємства (а.с. 47).

20 липня 2015 року Чугуївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією було складено акт позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Редакція газети «Печенізький край» за період з 1 січня 2013 року по 1 квітня 2015 року (а.с. 100-111), у якому встановлено наступні порушення:

- внаслідок відсутності ліцензії на радіомовлення незаконно нараховано та виплачено заробітної плати кореспондентам радіо в сумі 33 614 гривень 23 копійок, нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на незаконно нараховану заробітну плату у сумі 12 376 гривень 00 копійок;

- нецільове використання бюджетних коштів не у відповідності з кодами тимчасової класифікації видатків з виплати заробітної плати та гонорару кореспонденту радіо в березні 2015 року та в 2013 році відповідно в сумі 1 291 гривні 49 копійок та 362 гривень 12 копійок;

- нарахування та виплата головному редактору ОСОБА_4 без погодження з засновниками премій та матеріальної допомоги на загальну суму 10 843 гривні 10 копійок та сплата єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 3 993 гривень 51 копійки;

- втрата активів у розмірі 852 гривень 72 копійок через втрату боржника у зобовязані;

- сплата коштів за послуги радіокомпаній за червень-липень в сумі 3 гривень 13 копійок після закінчення дії ліцензії на право користування каналами мовлення.

На підставі спільного розпорядження Печенізької районної державної адміністрації та Печенізької районної ради № 46/6 від 19 березня 2015 року було створено комісію з проведення інвентаризації активів і зобовязань радіо-прес-центру «Печенізький край» (а.с. 116), за результатами діяльності якої складено аналітичну довідку від 2 квітня 2015 року (а.с. 118-120).

Рішенням XLIV сесії VI скликання Печенізької районної ради Харківської області від 28 липня 2015 року позивачку було звільнено з посади редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» у звязку з втратою довіря на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України (а.с. 49). Як наведено у тексті цього рішення, втрата позивачкою довіря обґрунтована актом позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» за період з 1 січня 2013 року по 1 квітня 2015 року, висновком спільного засідання постійних комісій від 27 липня 2015 року, зверненням депутата Харківської обласної ради ОСОБА_6 від 20 квітня 2015 року, актом інвентаризації основних засобів та інших необоротних матеріальних активів Радіо-прес-центру «Печенізький край» від 23 березня 2015 року. Наказом КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» № 13-з від 28 липня 2015 року на підставі вищезазначеного рішення позивачку було звільнено з посади редактора цього підприємства (а.с. 50).

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності з позиції їх належності та допустимості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного.

Суд оцінює спірні правовідносини виключно на відповідність нормам законодавства України про працю, зокрема:

- Конституції України;

- Кодексу законів про працю України;

- Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» № 2782-ХІІ від 16 листопада 1992 року (в редакції від 19 квітня 2014 року);

- Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року;

- Закону України «Про місцеві державні адміністрації» № 589-ХІV від 9 квітня 1999 року (в редакції від 26 жовтня 2014 року);

- Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 586-ХІV від 21 травня 1999 року (в редакції від 8 лютого 2015 року);

- Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі за текстом, Порядок № 100);

- Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженій наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13 січня 2004 року.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України потрібна наявність таких умов у їх сукупності: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Як убачається з пунктів 3.2., 3.3., 4.4. Статуту ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», який діяв у досліджуваний судом період, до повноважень позивачки, як головного редактора, належали, зокрема: забезпечення регулярного випуску газети, укладення договорів, відкриття у банківських установах рахунків, прийняття та звільнення працівників за штатним розкладом, видання наказів та розпоряджень, розпорядження майном та грошовими коштами, забезпечення виконання рішень засновників (а.с. 137).

Будь-яких інших доказів, якими б було визначено коло посадових обовязків позивачки, як керівника ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» (посадової інструкції, трудового контракту, договору про повну матеріальну відповідальність тощо), та які б містили відомості про безпосереднє обслуговування нею грошових, культурних або товарних цінностей, отримання нею таких цінностей під звіт, суду не надано.

Як розяснив Верховний Суд України у сформульованій ним правовій позиції у справі № 6-104цс14 від 24 вересня 2014 року, особи, які здійснюють функції обліку або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, у звязку з чим, такі особи не можуть бути суб'єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Така ж за своїм змістом правова позиція сформульована в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у провадженнях № 6-5499св10, 6-4403св12, 6-25870св12, 6-38218св12.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що вона, як керівник підприємства, не належить до категорії працівників, які безпосередньо обслуговують товарні, грошові або культурні цінності, що виключає можливість її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Дослідивши акт позапланової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» за період з 1 січня 2013 року по 1 квітня 2015 року, складений Чугуївською міжрайонною державною фінансовою інспекцією 20 липня 2015 року (а.с. 100-111), суд не бере його до уваги, як доказ винних дій саме позивачки щодо нецільового використання бюджетних коштів, які стали підставою для втрати до неї довіря з боку власника або уповноваженого ним органу, з огляду на наступне.

За результатами ревізії встановлено, що внаслідок відсутності ліцензії на радіомовлення нарахування та виплата заробітної плати кореспондентам радіо були незаконними, так само, як і нарахування на ці виплати єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, як зазначено у пункті 3.2. Статуту (а.с. 137) структура та штатний розклад ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» підлягали обовязковому затвердженню засновниками підприємства - Печенізькою районною радою Харківської області та Печенізькою районною державною адміністрацією Харківської області, без чого прийняття працівника на посаду кореспондента радіо, нарахування та виплата йому заробітної плати були неможливими.

Крім того, як було встановлено рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 9 червня 2015 року у справі № 633/125/15-ц, яке набрало законної сили та відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України має преюдиційне значення, дійсно радіо з 2013 року не виходило в ефір, проте ОСОБА_7, будучи переведеним на посаду кореспондента радіо відповідно до наказу № 1-з від 2 січня 2014 року, фактично виконував посадові обовязки кореспондента газети та верстальника шпальт газети (а.с. 11), тоді як зазначена обставина в акті ревізії взагалі не відображена.

Встановлені в акті ревізії факти преміювання керівника ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» та виплати йому матеріальної допомоги також не доводять наявність вини позивачки у нецільовому використанні бюджетних коштів, оскільки пунктами 3.3. та 4.4. Статуту їй було надано право розпоряджатись грошовими коштами підприємства, обовязково погоджуючи при цьому з засновниками форми і систему оплати праці (а.с. 137). До того ж, відповідно до пунктів 6.4., 6.9., 6.10. Колективного договору на 2012-2016 р.р. радіо-прес-центру «Печенізький край», який був зареєстрований УПСЗН Печенізької РДА за номером 13 від 19 червня 2012 року, було передбачено можливість преміювання працівників та надання їм допомоги на оздоровлення (а.с. 140-153). Окремо було затверджено Положення про преміювання, як складову Колективного договору. Ці документи були надані засновникам ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», які жодних зауважень щодо їх змісту не висловили.

Таким чином, виходячи, зі змісту акту ревізії неможливо персоніфікувати особу, винна поведінка якої стала причиною нецільового використання бюджетних коштів, адже в ході перевірки було лише виявлено певні порушення законодавства з фінансових питань та запропоновано КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» розглянути питання про притягнення винних у зазначених порушеннях осіб до встановленої законом відповідальності (а.с. 110 зворотній бік).

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що всупереч рішенню Печенізького районного суду Харківської області від 9 червня 2015 року, яке відповідно до пункту 4 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивачки на роботі, останню було поновлено лише 27 липня 2015 року, і наступного дня її було звільнено знову. Тоді як ревізія діяльності ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» тривала у період з 23 червня по 13 липня 2015 року, що позбавило позивачку можливості брати участь у її проведенні та надавати відповідні пояснення і документи в обґрунтування своєї діяльності на посаді керівника цього підприємства.

Доводи відповідачів щодо відсутності за місцем діяльності КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» цифрової фотокамери «Canon EOS 550D», яка була подарована підприємству, як однієї з підстав втрати довіря до позивачки, суд також відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідачами не було надано суду допустимих доказів укладення договору дарування спірної фотокамери між ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» та депутатом Харківської обласної ради ОСОБА_6, гарантійних або касових документів на це майно, зазначена фотокамера не передавалась позивачці під звіт, не перебувала на балансі підприємства, не відображена в акті інвентаризації, тоді як у газеті «Печенізький край» № 3 від 18 серпня 2012 року зазначено лише, що фотокамеру було вручено головному редактору без уточнення виду правочину та його сторін (дарування, оренда, продаж, подарунок особисто керівнику підприємства чи підприємству в особі керівника тощо).

Сторонами не заявлялись клопотання щодо допиту в якості свідків депутата Харківської обласної ради ОСОБА_6 та головного бухгалтера КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» ОСОБА_8, витребування будь-яких документів або щодо забезпечення доказів в інший спосіб.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити власника рухомого майна фотокамери «Canon EOS 550D», місце його знаходження на теперішній час, а від так і факт незаконного заволодіння позивачкою цим майном.

Виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд не вбачає підстав для звільнення позивачки на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, у звязку з чим, вважає рішення XLIV сесії VI скликання Печенізької районної ради Харківської області від 28 липня 2015 року винесеним з порушенням вимог пунктів 3.1., 3.4. Статуту ОСОБА_5 «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», пункту 5.7. Статуту КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, що є підставою для його скасування та поновлення позивачки на тій посаді, з якої її було незаконно звільнено в порядку, передбаченому статтею 235 цього ж Кодексу.

Визнаючи звільнення позивачки незаконним та поновлюючи її на роботі, суд в порядку частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як зазначено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року та у пункті 32 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив, при цьому сума, яка підлягає стягненню, визначається без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Керуючись пунктом 3 Розділу ІІІ, пунктом 8 Розділу IV Порядку № 100, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, при цьому до розрахунку включаються всі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, тобто (заробітна плата за січень 2015 року 4 553 гривні 39 копійок + заробітна плата за лютий 2015 року 4 553 гривні 03 копійки)/(19 робочих днів у січні 2015 року + 21 робочий день у лютому 2015 року) = середньоденна заробітна плата позивачки склала 227 гривень 66 копійок (а.с. 154).

Відповідно до підпункту «л» пункту 1, частини 3 пункту 2 пункту ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, тобто середньоденний заробіток у розмірі 227 гривень 66 копійок * 115 робочих днів (за період з 29 липня 2015 року по 12 січня 2016 року) = 26 180 гривень 90 копійок.

Відомості щодо кількості робочих днів у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2015 року та січні 2016 року отримані з листа Мінсоцполітики України № 10196/0/14-14/13 від 9 вересня 2014 року та постанов Кабінету Міністрів України № 1084-12 від 12 листопада 2014 року «Про перенесення робочих днів у 2015 році» і № 1155-р від 11 листопада 2015 року «Про перенесення робочих днів у 2016 році».

Судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 749 гривень 01 копійки (по 243 гривні 60 копійок за задоволені повністю дві немайнові позовні вимоги, та 261 гривня 81 копійка за задоволену повністю майнову вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та витрат позивачки на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень 00 копійок (а.с. 15-20), суд відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України присуджує з Печенізької районної ради Харківської області наступним чином: витрати на правову допомогу підлягають стягненню на користь позивачки, а судовий збір на користь держави, оскільки відповідно до пунктів 1, 15 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідач, як орган місцевого самоврядування, від сплати судового збору за цією категорією справ не звільняється. Судові витрати підлягають стягненню з Печенізької районної ради Харківської області, оскільки дії виключно цього органу щодо звільнення позивачки стали підставою для її звернення до суду з метою відновлення порушеного права шляхом поновлення на роботі, тоді як всі інші позовні вимоги мають похідний від цього характер.

В порядку пункту 4 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивачки на роботі.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 209, 212-215, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ», Печенізької районної ради Харківської області про визнання незаконним і скасування рішення про звільнення працівника, поновлення його на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення XLIV сесії VI скликання Печенізької районної ради Харківської області від 28 липня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_4 з посади редактора КП «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» у звязку з втратою довіря на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді редактора КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ».

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ» на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 липня 2015 року по 12 січня 2016 року у розмірі 26 180 (двадцяти шести тисяч ста вісімдесяти) гривень 90 копійок.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді редактора КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕЧЕНІЗЬКИЙ КРАЙ».

Стягнути з Печенізької районної ради Харківської області на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Печенізької районної ради Харківської області на користь держави судовий збір у розмірі 749 (семисот сорока девяти) гривень 01 копійки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: