22-ц/775/518/2016(м)
Головуючий у І інстанціі Копилова Л.В.
Категорія 20 Доповідач Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.,

Суддів - Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.

Секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частки квартири, визнання права на спадщину за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2016 року,

В с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частки квартири НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_1 від 16 травня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на зазначену частку квартири.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 16 травня 2012 року між її матір'ю ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року , та ОСОБА_3, яка є її донькою, було укладено договір купівлі-продажу ? частки вказаної квартири. Вважає укладений договір купівлі-продажу недійсним, оскільки мати внаслідок захворювань на церебральний склероз, хронічної судинно-мозковою недостатності та перенесеного на початку 2012 року ішемічного інсульту під час його укладення не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати. Крім того, мати постійно протягом тривалого часу вживала сильнодіючи препарати, які могли вплинути на її стан при укладенні цього договору.

Вона є спадкоємцем за законом першої черги. 30 серпня 2013 року звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2016 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 червня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2016 року абзацом наступного змісту: «В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири, відмовити».

Не погоджуючись з рішенням суду і посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 16 травня 2012 року.

Зокрема зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку щодо існування неприязних стосунків між нею і померлою матір'ю, а тому висновок суду про критичне ставлення до її пояснень щодо стану здоров'я ОСОБА_4 з огляду на неприязні стосунки з останньою не відповідають дійсності і не підтверджуються матеріалами справи.

Судом необґрунтовано прийнято за головний доказ по справі висновок судово-психіатричної експертизи КЛПЗ «Обласна психіатрична лікарня м. Словьянка», який базується на довідці ЦП МСП № 6 від 11 травня 2012 року, що на думку експертів є єдиним документом, який визначає стан ОСОБА_4 на дату укладення договору купівлі- продажу, оскільки зроблений дільничним лікарем висновок про психічний стан ОСОБА_4, не відповідає вимогам закону та повноваженням лікаря, який його проводив, отже є недійсним.

Судом проігноровані докази, наявні в матеріалах справи, а саме відповідь на адвокатський запит від 02 жовтня 2013 року № 486, у зв'язку з чим зроблені незаконні та необґрунтовані висновки по справі та у порушення вимог ч.2 ст.150 ЦПК України необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судової психіатричної експертизи.

Судом не в повній мірі врахована довідка управління праці та соціального забезпечення про отримання позивачем компенсації за надання соціальних послуг ОСОБА_4 в період з 23 вересня 2004 року , оскільки не зазначена підстава для видання цієї довідки та надання нею соціальних послуг, а саме неможливість ОСОБА_4 до самообслуговування та потреба постійної сторонньої допомоги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2, заперечення відповідача та її представника ОСОБА_6, які просили відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно з ч.1 ст.225 цього Кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Дійшовши висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частки квартири , суд виходив з того, що допустимих безспірних доказів на підтвердження абсолютної неспроможності ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій і керувати ними під час оформлення спірного правочину позивачкою і її представником суду не надано, амбулаторна карта померлої не містить достовірних даних про її психічний стан на час оформлення спірного правочину, а висновок постмертної судово- психіатричної експертизи свідчить про те, що ОСОБА_4 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і підстав для визнання цього договору купівлі-продажу недійсним, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України не має.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку і щодо відсутності підстав для визнання за позивачкою права власності на частку квартири.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу ? частки квартири НОМЕР_1, розташованої по вул.Азовстальській в м. Маріуполі (т.1 а.с. 24-25).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що при його укладенні нотаріусом особи сторін встановлені, їх дієздатність перевірена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла (т.1 а.с.5).

З відповіді Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Маріуполя» (далі КЗ ММР «ЦПМСД № 6 м.Маріуполя») від 02 жовтня 2013 року на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_4, 1912 року народження, перебувала на диспансерному обліку з діагнозом: церебральний атеросклероз з гіпертонією, хронічна судинно-мозкова недостатність 3 ступеня, ІХС стенокардія напруга 2 ФН, атеросклеротичний кардіосклероз НК 2 А ст.- хворіла протягом тривалого часу, постійно отримувала амбулаторне лікування - гіпотензивні препарати, ноотропи, нітрати та інші за показаннями , потребувала постійного стороннього догляду. Не дивлячись на проведену терапію стан прогресивно погіршувався, посилилися головні болі, запаморочення, порушення пам'яті, дезорієнтація в часі і просторі. Хвора 15 грудня 2011 року в результаті падіння отримала закриту черепно-мозкову травму, ушиб, садну кісток носа, ухиб грудної клітини. Значне погіршення стало 13 лютого 2012 року, коли у хворої розвинувся ішемічний інсульт. 07 травня 2012 року хвора оглядалася вдома зі скаргами на головні болі, запаморочення, порушення пам'яті, хиткість, різку слабкість, порушення ходьби. Хвора продовжувала отримувати амбулаторне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 року при наростанні явищ хронічної судинно-мозкової недостатності, церебрального атеросклерозу з гіпертензією хвора померла (т.1 а.с.9).

Згідно довідки КЗ ММР «ЦПМСД № 6 м. Маріуполя» від 11 травня 2012 року, ОСОБА_4 перебувала на диспансерному обліку з діагнозом ІХС атеросклеротичний кардіосклероз НК 2 А, церебросклероз з гіпертензією. Психічний стан адекватний, потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с. 203).

Вказана довідка підписана лікарем ОСОБА_7, завірена печаткою підприємства і була витребувана у нотаріуса, який посвідчував спірний договір.

Із оглянутої при розгляді справи судом амбулаторної картки хворої ОСОБА_4 вбачається, що вона дійсно перебувала на диспансерному обліку з приводу церебрального атеросклерозу з 1982 року. Оглядалась з приводу головної болі, запаморочення, травалий час вживала судинні та гіпотензивні препарати. Стан здоров'я погіршився в жовтні 2004 року, після чого було відмічено, що вона потребує стороннього постійного догляду, однак хвора не доглядалася до 2010 року. А з цього періоду оглядалася частіше у зв'язку з хворобами щодо простуди. 13 лютого 2012 року відмічається погіршення стану за рахунок збільшення двох препаратів протизапального та антибактеріального лікування, в цей же день відмічено, що вона дезорієнтована в просторі. Вказівок з приводу ішемічного інсульту на момент огляду не було. 07 травня 2012 року при огляді вдома відмічені скарги на головні болі, запаморочення, відмічено порушення пам'яті, проте вказівки про порушення свідомості, наявність інших психічних захворювань відсутні, наслідків ішемічного інсульту немає. Призначено єдиний судинний препарат. В жовтні 2012 року діагноз церебросклероз хворій не виставлявся, наслідки ішемічного інсульту не відмічені. Стан ОСОБА_4 різко погіршився в березні 2013 року, 18 березня 2013 року їй призначено лікування таблетками, однак в об'єктивному статусі грубі порушення не відмічалися. 26 березня 2013 року її стан різко погіршився з порушенням свідомості, а через три дні ОСОБА_4 померла.

Із переглянутого при розгляді справи відео сюжету із записом 100-річного ювілею ОСОБА_4 видно, що померла свідомо відповідає на поставлені їй запитання, веде розмову, спілкується з людьми і нічого дивного в її поведінці не помічено (а.с.59).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 135 від 24 листопада 2015 року, ОСОБА_4 при укладенні і підписанні договору купівлі-продажу ? частки квартири АДРЕСА_1 16 травня 2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т.2 а.с.8 - 21).

Відповідно до роз'яснень наведених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" положення статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно всебічно і об'єктивно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку, правильно застосував матеріальний закон і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частки квартири , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 16 травня 2012 року, оскільки згідно з висновком наведеної вище судово - психіатричної експертизи, яка проведена за медичною карткою хворої ОСОБА_4 та матеріалами цивільної справи, на момент підписання спірного договору купівлі - продажу - 16 травня 2012 року, ОСОБА_4 за своїм психічним станом могла розуміти значення свої дій та керувати ними.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок судово - психіатричної експертизи базується на підставі довідки КЗ ММР «ЦПМСД № 6 м.Маріуполя» від 11 травня 2012 року, яка була видана з перевищенням повноважень дільничного лікаря, не у відповідності до встановленої форми та без огляду хворої, являється безпідставним, оскільки експертна комісія дійшла висновку про те, що ОСОБА_4 під час укладення спірного договору купівлі-продажу частки квартири могла розуміти значення своїх дій і керувати ними на підставі дослідження всіх матеріалів справи, пояснень свідків та амбулаторної картки хворої ОСОБА_4

Матеріали справи не містять відомостей про те, що у ОСОБА_4 спостерігалися ознаки неадекватності і несвідомості.

Як пояснила в апеляційному суді позивачка та її представник, ОСОБА_4 за життя лікарем психіатром не оглядалась і такої необхідності не виникало.

Отже, відомості викладені у зазначеній довідки не суперечать даним амбулаторної картки хворої ОСОБА_4, матеріалам справи та іншим обставинам, встановленими судом.

Акт судово-психіатричної експертизи № 135 від 24 листопада 2015 року містить детальне дослідження амбулаторної картки хворої ОСОБА_4

Досліджуючи записи амбулаторної картки ОСОБА_4 експертною комісією зазначено, що під час огляду хворої 13 лютого 2012 року запис про діагноз не було зроблено, динаміка стану не описана. При огляді 07 травня 2012 року, без зазначення яким саме спеціалістом була оглянула хвора, в амбулаторній картці зазначені скарги останньої на головні болі, запаморочення, порушення пам'яті. Під час цього огляду встановлено діагноз із вказівкою на перенесений ішемічний інсульт без зазначення дати його виникнення. Даних про грубе порушення свідомості, психіки, даним лікарем до запису не було внесено.

В апеляційному суді позивач та її представник не заперечували проти того, що всі записи амбулаторної карки хворої ОСОБА_4 викладені в акті експертизи правильно, амбулаторна картка також була повністю досліджена і судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в тій частині, що експертна комісія припустилась протиріччя під час обґрунтування психічного стану ОСОБА_4

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які спілкувались з ОСОБА_4 особисто або по телефону, не пояснювали, що спостерігали у останньої ознаки неадекватності і несвідомості, зазначали, що ОСОБА_4 останні два роки життя мала вади руху.

При цьому свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, поясненням яких судом дана критична оцінка, останні роки життя ОСОБА_4 з нею не спілкувались, і про її хворобливий стан їм було відомо лише з пояснень позивачки.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, відповідно до положень ст.62 ЦПК України, не допитувалась в якості свідка.

Як правильно було встановлено в суді першої інстанції, що не заперечувалось сторонами і під час розгляду справи апеляційним судом, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існують неприязні відносини, тому судом першої інстанції правомірно не було прийнято до уваги при встановленні всіх обставин по справі, пояснення позивача.

Посилання в рішенні суду на те, що між позивачем та померлою ОСОБА_4 також існували досить складні, неприязні та негативні відносини, не вплинули на правомірність прийнятого судом рішення.

Ті обставини, що позивачка перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради та отримувала компенсацію за надання соціальних послуг ОСОБА_4 в період з 23 вересня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.132) не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення , визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

Враховуючи, що позивачем не доведена підстава пред'явленої нею вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, і не знаходить підстав вважати, що ОСОБА_4 під час укладення спірного договору не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати.

Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на висновки суду, апеляційному суду ОСОБА_2 та її представником не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду і не є підставою для скасування рішення суду, яке відповідає положенням матеріального та вимогам процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Є.Є.Мальцева

С.А.Зайцева