АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

28 липня 2016 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Чобіток А.О.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року,

встановила:

У грудні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 26 червня 2007 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені, вони не мають спільного бюджету, не пов'язані спільним побутом, проживають окремо. У відповідача є інший чоловік, з яким вона має фактичні шлюбні стосунки. За їх спільною домовленістю син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю. Подальше спільне життя з відповідачем суперечить його інтересам. Подальше збереження шлюбу є неможливим.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 26 червня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №758, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що їй не було відомо про наявність в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва даної справи, розгляд справи проводився в її відсутність.

Додатково зазначила, що рішенням Дніпровського районного суду м Києва від 14 листопада 2014 року було розірвано шлюб з ОСОБА_1 в справі за її позовом про розірвання шлюбу. Між сторонами існує майновий спір.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно частин 1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Згідно частин 3 та 4 ст.56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2007 р. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сторони тривалий час спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, заперечують проти надання строку на примирення.

З'ясувавши обставини справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про те, що вона не була повідомлена про розгляд даної справи спростовуються наявними у справі доказами.

Так, згідно заяви ОСОБА_2 від 02.03.2012 р., остання просила розглядати справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище ОСОБА_2 (а.с. 17).

Подальше звернення ОСОБА_2 з заявою про розірвання шлюбу та ухвалення з цього приводу відповідного рішення не є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року, яке є законним та обґрунтованим.

Інших доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Суддя:

Справа №22-ц/796/8852/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.