АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1152/15-ц 22-ц/774/1527/К/16
Справа № 213/1152/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1527/К/16 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія - 50 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 26 квітня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Спільне життя сторін не склалось і з 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено.

Висновком МСЕК від 07.03.2014 року позивачу ОСОБА_4 встановлена друга група інвалідності з 03.03.2014 року безстроково, оскільки він хворіє на цукровий діабет та після операцій втратив обидві ноги, а тому потребує сторонньої допомоги. Однак дружина позивача - відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу.

За таких обставин, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання у розмірі 5000 грн., щомісячно, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 29 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Допущено рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів в сумі платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4

Зокрема, апелянт вказує, що судом не враховано, що утримання одному з подружжя надається за умови, що другий із подружжя може надавати йому матеріальну допомогу.

На думку відповідача, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд має враховувати доходи кожного з подружжя, не обмежуюсь лише констатацією факту наявності у відповідача значних доходів, та незначних доходів у позивача.

ОСОБА_2 зазначає, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим законом.

Крім того, на думку апелянта, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України по справі №6-3066цс15.

Неявка позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, належним чином завчасно повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. (а.с.218, 221)

Посилання представника позивача ОСОБА_5, викладені у заяві про відкладення розгляду справи від 25 липня 2016 року на те, що вона не може прибути до суду апеляційної інстанції у звязку з хворобою, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для відкладення розгляду справи, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя з 2016 року, оскільки дані висновки суду не були оскаржені.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що з 26.04.2004 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с.5)

Відповідно виписного епікризу № У-6499, позивач ОСОБА_4 хворіє на ССД змішана форма ІV ст. по Вагнеру; цукровий діабет, ІІ тип, тяжкий перебіг, інсулінопотрібний, суб компенсований, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІст, кардіосклероз. (а.с.7)

Згідно висновку МСЕК №395 від 07.03.2014 року позивачу ОСОБА_4 первинно встановлена 2 група інвалідності по загальному захворюванню, з 03 березня 2014 року безстроково. Рекомендовано ОСОБА_4 лікування у ендокринолога, хірурга, терапевта, протезування правої кінцівки (а.с.8).

При повторному огляді висновком МСЕК №579 від 20.04.2015 року (а.с.80) позивачу ОСОБА_4 встановлено першу групу інвалідності по загальному захворюванню, з ураженням опорно-рухового апарату, з 20 квітня 2015 року безстроково. Позивач потребує постійної сторонньої допомоги, рекомендований диспансерний нагляд у ендокринолога, хірурга.

У звязку з вищевказаними захворюваннями, позивач ОСОБА_4 змушений нести значні витрати на своє лікування, що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с.145-177)

З довідки Управляння Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 02.12.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності 1-ї групи в сумі 3365,01 грн. (а.с.81)

Відповідно до довідок Криворізької Південної обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.01.2016 року, від 10.02.2016 року, від 23.05.2016 року ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку, як фізична особа-підприємець з 31.01.2002 року, та протягом 2014-2015 року отримувала доходи: за 2014 рік - 251782,00 грн., за 2015 рік - 91623,00грн., з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року доходи відсутні (а.с.115, 128, 195).

Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого відповідач ОСОБА_2 з 27.03.2016 року по 01.04.2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст.2, ССР 3, ускладнений гіпертензивний криз по змішаному типу, вертеброгенна торакалгія, больовий синдром (а.с.184).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що він є інвалідом, хворіє на цукровий діабет та після операцій втратив обидві ноги, а тому є непрацездатним та потребує сторонньої допомоги, тому його дружина відповідач ОСОБА_2 має надавати йому матеріальну допомогу на його утримання у розмірі 5000 грн., щомісячно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 75, 77, 79 СК України і виходив з того, що позивач ОСОБА_4 у 2015 році потребував матеріальної допомоги, зважаючи на його доходи та понесені ним витрати на лікування, а відповідач ОСОБА_2 у 2015 році мала можливість надавати позивачу матеріальну допомогу в сумі 1300 грн., щомісяця.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.

Положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа №6-3066цс15), і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Управляння Пенсійного фонду України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу від 02.12.2015 року позивач ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності 1-ї групи в сумі 3365,01 грн. (а.с.81).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено на 2015 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2015 року 949 грн., з 1 вересня 1074 грн.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року 1074 грн., з 1 травня 1130 грн.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що під час вирішення питання про стягнення аліментів, суд має враховувати доходи кожного з подружжя, приходить до висновку, що так як позивач ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, то його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Однак, суд першої інстанції вказаних обставин справи не врахував та на зазначені положення закону уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання за період з 29 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

У звязку з цим, доводи апеляційної скарги в цій частині знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя за період з 29 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду відповідно до положень п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2016 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя за період з 29 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

ОСОБА_6