УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Мукачево Справа №303/136/16-ц

2/303/423/16

Номер рядка с.з. - 19

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання дій такими, що суперечать правочину та стягнення суми 55322,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У заяві про забезпечення позову позивач просить в межах суми ціни позову накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, належне відповідачу ОСОБА_3.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що відповідач ухиляється від відповідальності по відшкодуванню позивачу коштів, жодних дій з цього приводу не вчинено, тому з метою забезпечення виконання рішення суду в майбутньому, просить забезпечити позов вищевказаним шляхом.

При вирішенні вищезазначеної про забезпечення позову суд, передусім виходить з того, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами частини другої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Поряд з цим, у пункті третьому та четвертому постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, Пленум Верховного Суду України розяснив, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту заяви позивача та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у них фактичних даних, які б безпосередньо свідчили про необхідність застосування судом заходів для забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання відповідачем своїх зобовязань по відшкодуванню коштів позивачу.

Не містить заява також і відомостей про наявні у відповідача майнові обєкти (рухоме та нерухоме), на які можна накласти арешт.

Суд, за відсутності таких фактичних даних, які повинні зазначатися в заяві з урахуванням положень п. 3 частини другої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений можливості обєктивно вирішити вимоги за заявою.

Виходячи з матеріалів заяви про забезпечення позову та з урахуванням вищевказаних законодавчих положень, слід також констатувати, що факт свідомого ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, залишився доказово непідтвердженим.

Вищезазначене є підставою для повернення заяви заявнику на підставі частини восьмої ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання дій такими, що суперечать правочину та стягнення суми 55322,72 грн. - повернути заявнику

2. Копію ухвали направити заявнику.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Кость