УхвалА

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2013 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 8 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у травні 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір на обслуговування пенсійного рахунку з видачею їй пенсійної картки. У січні 2013 року нею згідно виписки по особовому рахунку було виявлено, що за період з 13 липня 2011 року по 6 листопада 2012 року з її рахунку знімалися кошти на загальну суму 120 218 грн та поповнювався рахунок на суму 7 755 грн. Вказувала, що вказані кошти вона не отримувала та не знімала. Крім того, зазначала, що за період з 7 листопада 2012 року по 4 квітня 2013 року їй було нараховано 10 % річних за користування коштами, що складає 4 907 грн 52 коп.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку кошти їй не повернув, позивачка просила суд стягнути з нього на її користь суму з пенсійного рахунку у розмірі 120 218 грн та проценти за користування коштами у розмірі 4 907 грн 52 коп.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 8 липня 2014 року, позов ОСОБА_4задоволено.Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість по пенсійному рахунку у розмірі 120 218 грн та проценти - 4 907 грн 52 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач, банк, не довів відсутність своєї вини (ч. 2 ст. 614 ЦК України) у знятті без згоди позивача з її пенсійного рахунку 120 218 грн. При цьому суди дали належну оцінку сукупності наявних у справі доказів у їх взаємозв'язку, зокрема висновку експерта від 17 червня 2013 року, яким підтверджено, що на заявах про видачу готівки, які були предметом позову, підпис на п'яти заявах ОСОБА_4 не належить, а по одній заяві експерти не могли визначитись у зв'язку із розбіжністю підпису. Проте це перевірити зобов'язаний був банк при вчиненні фінансової операції (постанова Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні).

Інші заяви про видачу готівки банк експертам не надав через їх відсутність у банку, що є порушенням строків зберігання зазначених фінансових документів, передбачених Переліком документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Національного банку України від 8 грудня 2004 року № 601.

При новому апеляційному розгляді доводи представника банку про те, що позивачка передавала своєму чоловікові банківську картку перевірялись і не знайшли свого підтвердження.

Таким чином суди вірно застосували положення ст. ст. 1058, 1060 ЦК України, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2013 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 8 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.А. Черненко

С.П. Штелик