Ухвала

іменем україни

14 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору припиненим,

в с т а н о в и в:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки доказів про припинення зобов'язання не надано. Зміст мирової угоди від 11 вересня 2013 року свідчить лише про досягнення домовленості щодо порядку та термінів виконання зобов'язання, строк якого визначено до 01 вересня 2028 року.

Вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи судами додержані.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору припиненим.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана