АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1714/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В., Нерушак Л. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чорнобаївського районного управління юстиції, про визнання договорів оренди землі недійсними, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до СТОВ «Богодухівське», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чорнобаївського районного управління юстиції, про визнання договорів оренди землі недійсними.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4534508 від 28. січня 2014 року їй належать дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 2,86 га.

До січня 2011 року вказані земельні ділянки на підставі договору оренди, укладеного між нею та відповідачем, перебували у користуванні СТОВ «Богодухівське».

1 січня 2011 року СТОВ «Богодухівське» переуклало договори оренди з іншими землевласниками, вона ж відмовилась переукладати договори оренди належних їй земельних ділянок, оскільки мала намір самостійно їх використовувати.

4 січня 2016 року вона звернулася до СТОВ «Богодухівське» з проханням повернути належні їй земельні ділянки, але їй було відмовлено з посиланням на те, що між нею та цим сільськогосподарським товариством укладені договори оренди земельних ділянок від 21 січня 2013 року та 12 квітня 2014 року строком на п'ять років.

Ознайомившись з наданими їй для огляду договорами, вона виявила, що підписи в них виконані не нею, а від її імені іншою особою.

З врахуванням вказаних обставин, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила визнати недійсними з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, укладені між нею та відповідачем договори оренди від 21 січня 2013 року та 12 лютого 2014 року земельних ділянок площею по 2,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ; визнати недійсними та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок і номери записів про інше речове право, вчинених на підставі цих договорів оренди землі,; зобов'язати СТОВ «Богодухівське» повернути їй за актом примання-передачі в натурі зазначені земельні ділянки, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсними договори оренди землі, укладені 21 березня 2013 року та 12 лютого 2014 року між СТОВ «Богодухівське» та ОСОБА_6, зареєстровані відповідно 29 серпня 2014 року та 17 лютого 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 68225504 і № 8765713.

Визнано недійсними та скасовані рішення про державну реєстрацію права оренди належних ОСОБА_6 земельних ділянок.

Зобов'язано СТОВ «Богодухівське» повернути ОСОБА_6 за актом приймання-передачі в натурі належні їй земельні ділянки.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі СТОВ «Богодухівське», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачка не підписувала оскаржувані нею договори оренди землі, що свідчить про відсутність її вільного волевиявлення на укладення цих договорів і є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Обґрунтовуючи відсутність волевиявлення позивачки на вчинення оспорюваних договорів оренди землі, суд послався на висновок проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи як на єдиний і беззаперечний доказ відсутності такого волевиявлення.

Проте, відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, належні позивачці на праві приватної власності земельні ділянки до січня 2011 року перебували в користуванні відповідача на підставі укладених між позивачкою та відповідачем договорів оренди.

Після закінчення строку дії вказаних договорів оренди землі відповідач СТОВ «Богодухівське» продовжувало користуватися спірними земельними ділянками до 2016 року і позивачка проти цього не заперечувала, тільки в січні 2016 року вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення земельних ділянок.

Посилання позивачки на те, що після закінчення строку попередніх договорів оренди вона в січні 2011 року відмовилася укладати їх з відповідачем на новий строк, не підтверджені жодними доказами.

Натомість об'єктивні обставини справи свідчать про протилежне: відповідач продовжував користуватися спірними земельними ділянками до січня 2016 року, а позивачка отримувала орендну плату як в натуральній, так і в грошовій формі, що вбачається з наданих відповідачем відомостей про отримання орендної плати за 2013-2015 рр.

При цьому підписи у вказаних відомостях позивачкою не оскаржуються.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи та текстів оскаржуваних договорів оренди землі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів і вказані умови ними виконувались.

Висновок проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи, на який послався суд, не є категоричним, згідно цього висновку підписи в оскаржуваних договорах оренди земельних ділянок виконані вірогідно не позивачкою, а іншою особою, і сам по собі цей висновок не є достатньою підставою для визнання недійсними вказаних договорів через відсутність вільного волевиявлення орендодавця на укладення цих договорів, а будь-які інші докази відсутності такого волевиявлення у справі відсутні.

Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-48 цс15 від 22 квітня 2015 року, на яку також послався суд в обґрунтування свого висновку, до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки стосується перебігу позовної давності за вимогами про визнання недійсними договорів оренди землі, а не підстав визнання цих договорів недійсними.

Суд на вказані обставини уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про наявність передбаченої ст. 215, ч.3 203 ЦК України підстави для визнання недійсними оскаржуваних договорів оренди земельних ділянок.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 638 ЦК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чорнобаївського районного управління юстиції, про визнання договорів оренди землі недійсними скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Чорнобаївського районного управління юстиції, про визнання договорів оренди землі недійсними відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :