АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/190/К/16 Головуючий в суді першої
Категорія № 39 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Євтодій К.С.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Другої Криворізької державної нотаріальної контори про встановлення факту, визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації,

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3, Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1. Посилалась на те, що на час смерті батька єдиним спадкоємицем, який залишився проживати у спірній квартирі, була її баба - ОСОБА_7, оскільки мати позивачки - ОСОБА_8 та рідний брат ОСОБА_3 на час смерті батька проживали в Києві та із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 не звертались. 25 березня 2009 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким її брат ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 з урахуванням 2/3 часток майна, від яких відмовились ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Спадкове майно складається з 1/2 частки спірної квартири, 1/4 частка з якої належала померлій ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва НОМЕР_1 про право приватної власності на житло, виданого 04.10.1996 року органом приватизації УЖКГ, згідно з розпорядженням № Ж367 від 06.03.1996 року та зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у книзі за № 117П-528, запис № 528. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, але за життя нею складений заповіт, яким все належне їй майно вона заповідала позивачці. Вважаючи, що померла баба ОСОБА_7 фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 (її зятя), оскільки на час його смерті проживала разом із ним та перебувала на його утриманні, ОСОБА_5 посилалась на те, що нотаріусом безпідставно видано її брату ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким він став власником 3/4 часток спадкового майна, та у зв'язку з цим просила встановити факт прийняття за життя ОСОБА_7 1/4 частки спірного спадкового майна після смерті ОСОБА_6 та факт належності ОСОБА_7 права отримати у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 1/4 частки спірної квартири, визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 березня 2009 року, видане Другою державною нотаріальною конторою ВМС №839660, зареєстроване 15 квітня 2009 року в реєстрі за № 2-2214, скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_3 на 1/2 частку спірної квартири, визнати недійсним запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 квітня 2009 року стосовно прав власності ОСОБА_3 на 1/2 частку спірної квартири, а також визнати за нею право власності на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_7

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального справа, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на її думку, судом не враховано те, що її баба ОСОБА_7 прийняла спадщину після смерті батька позивача ОСОБА_6, оскільки перебувала на його утриманні та проживала у спірній квартирі на час його смерті і вступила в управління й володіння спадковим майном, а мати та брат позивачки на час смерті батька проживали в Києві та із заявою про прийняття спадщини після його смерті не звертались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що згідно із Свідоцтвом НОМЕР_1 про право власності на житло Свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 04 жовтня 1996 року органом приватизації УЖКГ згідно з розпорядженням № Ж 367 від 06 березня 1996 року та зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у книзі за № 117П-528 , запис № 528, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності у рівних частинах ОСОБА_8 (матері позивача ОСОБА_5 і відповідача ОСОБА_3), ОСОБА_6 (їх батькові), ОСОБА_7 (їх бабі) та відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 64, 62).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.10, 53).

На час смерті ОСОБА_6 до складу його сім'ї входила його дружина ОСОБА_8 (мати сторін), яка була зареєстрована у спірній квартирі та прийняла спадкове майно (а.с. 58).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, але не оформила свої спадкові права на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_6 (а.с. 50).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірної квартири АДРЕСА_1, 1/4 частка якої належала їй особисто, а 1/4 частка - її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіку ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 04.10.1996 року органом приватизації УЖКГ згідно з розпорядженням № Ж 367 від 06.03.1996 року та зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у книзі за № 117П-528 , запис № 528.

На час смерті ОСОБА_8 до складу її сім'ї входив відповідач ОСОБА_3 (а.с. 58).

Мати померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 14 січня 2003 року подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй частки у спадковому майні після смерті дочки ОСОБА_8 на користь свого онука, а сина померлої - ОСОБА_3 (відповідача у справі) (а.с. 46).

Дочка померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_5 (позивач у справі) 21 січня 2003 року також відмовилась від належної їй частки у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_8 на користь свого брата, а сина померлої - ОСОБА_3 (відповідача у справі) (а.с. 49).

Син померлої ОСОБА_8 - відповідач у справі ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 25 березня 2009 року (а.с. 56).

25 березня 2009 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким він отримав 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, з урахуванням 2/3 часток майна, від якого відмовились ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба сторін - ОСОБА_7 (а.с.14), якою за життя складено заповіт від 29 жовтня 2010 року, яким вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_5 (позивачу в даній справі) (а.с. 15).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5, яка звернулась до суду із даним позовом, вважаючи, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька сторін ОСОБА_6 єдиним його спадкоємцем була їхня баба ОСОБА_7, яка знаходилась на утриманні свого зятя, а не їхня мати ОСОБА_8, яка на момент смерті свого чоловіка проживала у Києві та не подавала заяву про прийняття спадщини, тому її брат ОСОБА_6 безпідставно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_8 на 3/4 частки спірної квартири.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року та виходив із того, що позивачем не доведено факт перебування ОСОБА_7 на утриманні спадкодавця ОСОБА_6 не менше одного року до дня смерті, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, спірні правовідносини щодо встановлення факту прийняття померлою бабою позивача - ОСОБА_7 частки спірного спадкового майна після смерті зятя померлої та батька позивача - ОСОБА_6, а також факту належності померлій ОСОБА_7 права отримати у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 частки спірної квартири виникли у 1997 році, тому при розгляді справи суд першої інстанції правильно керувався нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до положень ст.. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що її баба ОСОБА_7 прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, оскільки на момент смерті проживала разом із ним.

Між тим, для встановлення факту прийняття спадщини відповідно до положень зазначеної статті правове значення мають не тільки дії спадкоємця, але й питання, чи входить особа, яка виконала ці необхідні дії, до кола спадкоємців.

Статтею 531 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Як убачається із матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовані посиланням на те, що ОСОБА_7 перебувала на утриманні померлого зятя ОСОБА_6 не менше одного року до його смерті.

Згідно зі ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Встановивши, що позивачем не надано доказів того, що баба позивача - ОСОБА_7, яка померла 05 березня 2011 року, за життя перебувала на утриманні свого зятя ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, не менше одного року до його смерті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, яка є спадкоємицею ОСОБА_7 за заповітом.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.

Так, посилання ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_7 мешкала у спірній квартирі на час смерті свого зятя ОСОБА_6 та вступила в управління й володіння спадковим майном, не може бути підставою для задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття за життя ОСОБА_7 1/4 частки спірного спадкового майна після смерті ОСОБА_6 та факту належності ОСОБА_7 права отримати у власність в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 1/4 частки спірної квартири, оскільки ОСОБА_7 не є спадкоємцем померлого зятя ОСОБА_6

Відповідно до положень ст.. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зокрема, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Проте у справі, що переглядається колегією суддів, позивачем ОСОБА_5 не заявлено позовних вимог щодо встановлення факту перебування ОСОБА_7 на утриманні померлого ОСОБА_6, тобто цей факт не є предметом доказування у даній справі, що унеможливлює використання даного факту в якості такого, що тягне за собою правові наслідки у вигляді виникнення у померлої ОСОБА_7 права на спадкування після ОСОБА_6

Згідно з ч. 3. ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, факт перебування ОСОБА_7 на утриманні померлого ОСОБА_6 протягом не менше року до його смерті не був предметом доказування в будь-якій іншій справі (позовного чи окремого провадження), рішення щодо встановлення судом цього факту не ухвалювалось, тому цей факт є недоведеним позивачем і, в розумінні ст.. 256 ЦПК України, він не має юридичного значення для вирішення даної справи.

Оскільки інші позовні вимоги (щодо визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня 2009 року, виданого Другою державною нотаріальною конторою ВМС №839660, зареєстроване 15 квітня 2009 року в реєстрі за № 2-2214, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_3 на 1/2 частку спірної квартири, визнання недійсним запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 квітня 2009 року стосовно прав власності ОСОБА_3 на 1/2 частку спірної квартири, а також визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_7) є похідними від встановлення факту прийняття ОСОБА_7 спадщини, суд першої інстанції правильно відмовив у їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І. Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів