Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/880/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

13.04.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства екології та природних ресурсів України на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2016 року по цивільній справі за позовом Алієва ОСОБА_2 Нуріддін огли до Міністерства екології та природних ресурсів України, Приазовського національного природного парку про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 Нуріддін огли звернувся у суд з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.03.2012 року його прийнято на посаду виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 259-О від 23.07.2012 року його було звільнено в звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач зазначив, його було звільнено з роботи в порушення умов на яких він був прийнятий на роботу так як був звільнений з роботи до призначення директора парку, оскільки станом на 23.07.2012 року, директор парку призначений не був.

Крім того позивач зазначив, що його о звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності, оскільки у період з 11.07.2012 року по 03.08.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області».

Позивач зазначив, що вже після видання наказу про його звільнення, 25.07.2012 року було призначено не директора, а виконуючого обовязки директора.

Позивач зазначив, що обставина, з якою було повязане закінчення строку дії укладеного з ним строкового трудового договору, на момент видання наказу не настала, а тому правові підстави для видання наказу про його звільнення були відсутні, а сам наказ є незаконним.

Позивач зазначив, що оскільки після спливу двомісячного строку трудові відносини фактично тривали, строковий трудовий договір трансформувався у трудовий договір, укладений на невизначений строк.

Позивач зазначив, що він фактично з 27.05.2012 року працював не виконуючим обовязки директора, а директором парку за трудовим договором, укладеним на невизначений строк.

Крім того, позивач зазначив, що тривалість вимушеного прогулу з 07.08.2012 року по 07.04.2015 року склала 695 робочих дні, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу на час подання позову становить 95 388,75 грн.

Позивач зазначив, що ним пропущено строк звернення до суду з позовом з поважних причин, оскільки за весь цей час переніс декілька операцій та проходив довготривале лікування.

Просив суд скасувати наказ № 259-О від 23.07.2012 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на посаді виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 95 388,75 грн.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08.06.2015 року по справі залучено Приазовський національний природний парк в якості співвідповідача.

В ході розгляду справи позивач подав суду уточнення до позовної заяви та просив суд скасувати наказ № 259-О від 23.07.2012 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на посаді виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку та стягнути з Приазовського національного природного парку на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 95 388,75 грн.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2016 року позов задоволено частково. Суд поновив позивача на роботі, однак відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовив.

Позивач рішення суду не оскаржував.

В апеляційній скарзі відповідача по справі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу № 10 Міністерства екології та природних ресурсів України від 27 березня 2012 року позивач призначений на посаду виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку. Тобто з ним, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 23 КЗпП України укладений строковий трудовий договір на час виконання певної роботи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 259-О від 23 липня 2012 року позивач звільнений з посади в звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 7).

Відповідно до листа непрацездатності АВХ №473367 (а.с.9), у період з 11 липня 2012 року по 03 серпня 2012 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області».

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Суд першої інстанції встановив , що позивача звільнили з роботи в період тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам ч.2 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності з копією трудової книжки (а.с.6), оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, позивача прийнято на посаду виконуючого обовязки директора парку тимчасово до призначення директора цього парку, але ні на час звільнення, ні станом на 25 липня 2012 року директор вказаного парку призначений не був, а призначений новий виконуючого обовязки директора , що підтверджується копією наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 25 липня 2012 року (а.с. 8).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно до ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення норм діючого законодавства при звільненні позивача з посади виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку .

Суд першої інстанції зазначив, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Суд першої інстанції дійшов висновку , що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, так як позивачем та його представником не надано розрахунку середнього заробітку позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з відповідними змінами. Позивачем та його представником не заявлялись клопотання перед судом про витребування належних доказів.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем з поважних причин пропущений місячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, так як він пропустив зазначений строк звернення до суду внаслідок тяжкого захворювання злоякісної пухлини. На час звільнення позивач проходив лікування. За весь цей час він переніс декілька операцій та проходив довготривале лікування в Туреччині, в м. Сімферополі та Донецьку, що підтверджується довідкою та виписками з історії хвороби (а.с. 158-167,179-183).

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції , що позов підлягає задоволенню в частині поновлення на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 10 Міністерства екології та природних ресурсів України від 27 березня 2012 року позивач призначений на посаду виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку до призначення директора парку. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Згідно наказу Міністерства екології та природних ресурсів України 259-О від 23 липня 2012 року позивача звільнено з посади у звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 7).

Згідно наказу Міністерства екології та природних ресурсів України 260 - О від 25 липня 2012 року призначено ОСОБА_3 на посаду виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку з 25 липня 2012 року тимчасово на період призначення директора цього парку у встановленому законодавством порядку з посадовим окладом згідно із штатним розкладом.

Встановлені обставини свідчать про те, що підстави для звільнення позивача з посади виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку на час його звільнення не настали, оскільки директор парку призначений не був. Ключовою умовою при прийнятті позивача на зазначену посаду було настання наступної події прийняття нового директора. Призначення виконуючого обовязки директора парку не є підставою для припинення трудових відносин з позивачем . Відповідно звільнення відбулось без належних правових підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до листа непрацездатності АВХ №473367 (а.с.9), у період з 11 липня 2012 року по 03 серпня 2012 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КУ «Мелітопольська міська лікарня №2 Мелітопольської міської ради Запорізької області».

Встановлені обставини свідчать, що позивач був звільнений в період непрацездатності (лікарняний лист) в порушення діючого законодавства.

Посилання відповідача, що наказом виконуючого обовязки директора Приазовського національного природного парку від 06.08.2012 року №162-к було змінено дату звільнення позивача з роботи і позивач був звільнений з 06.08.2012 року, після закінчення тимчасової непрацездатності, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України є необґрунтованими.

Вбачається, що відповідно до наказу №162-к від 06.08.2012 року по Приазовському національному природному парку, наказ Міністерства екології та природних ресурсів від 23.07.2012 року №259-0 змінений в частині дати звільнення.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що виконуючий обовязки директор Приазовського національного природного парку ОСОБА_3 перевищив свої службові повноваження оскільки зміни в наказ Міністерства екології та природних ресурсів від 23.07.2012 року №259-0 мала право вносити тільки та особа яка видала зазначений наказ.

В частині поновлення позивачу строку для звернення до суду з позовом , колегія суддів дійшла висновку , що суд першої інстанції обґрунтовано поновив зазначений строк.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач тяжко хворів, як в період знаходження на посаді так і на протязі всього періоду після звільнення, до часу звернення з позовом до суду.

Колегія судді дійшла висновку, що тяжка хвороба позивача на протязі тривалого проміжку часу є поважною причиною для поновлення строку для звернення з позовом до суду .

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню. Рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України - відхилити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.01.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: