РІШЕННЯ

іменем України

"09" вересня 2016 р. 145/680/15-ц

2/145/20/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна і повернення сторін у первинний стан,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та нею було укладено кредитний договір №VIW3G105541569 від 16.08.2007 року в розмірі 36000 доларів США на придбання квартири та 8100 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом., 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця.

Строк даного договору було визначено з 16.08.2007 року по 14.08.2027 року.

Разом з вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №VIW3G105541569 від 16.08.2007 року відносно квартири по АДРЕСА_1.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3G105541569 від 16 серпня 2007 року в сумі 92161,30 доларів США, в еквіваленті станом на 19 вересня 2013 року складає 736368,79 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором № VIW3G105541569 від 16 серпня 2007 року - квартиру по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача - ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з встановленням початкової ціни для реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної щ діяльності. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із вказаної вище квартири. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2014 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2014 року змінено в частині визначення розміру заборгованості.

20.11.2014 року ВДВС Тиврівського РУЮ було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 223/2498/2012 від 25.04.2014 р. про виселення ОСОБА_1 з квартири.

В травні 2015 року ОСОБА_1 стало відомо, що ПАТ КБ «Приватбанк» продав зазначену квартиру третій особі. Проте жодної довіреності Банку на продаж від її імені вона не надавала, крім того, продаж згідно рішення суду має проводитися Державною виконавчою службою, що відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про іпотеку». При цьому текст самого договору купівлі-продажу квартири їй невідомий, так як ПАТ КБ «Приватбанк» не повідомив її про укладення даного договору.

Вважає, що під час укладання правочину, який оскаржується, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», який діяв від імені ОСОБА_1, було порушено норми діючого законодавства.

7 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до його ст.1 ч.1. протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній і валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідачу відомо, що зазначена квартира використовувалася нею та іншими членами сім'ї, як місце постійного проживання, загальна площа будинку становить 60,70 кв.м., іншого житла у неї немає, а тому вважає, що продаж квартири є таким, що суперечитиме ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В період дії мораторію банки не можуть примусово звертати стягнення на предмет іпотеки.

Вважає, що відповідачем було грубо порушено її права при реалізації іпотечного майна, а саме: значно навмисне знижено вартість майна, яке реалізовується за оціночною вартістю; не повідомлено ОСОБА_1 про те, коли буде проведено оцінку іпотечного майна; не надано результату оцінки майна (акту або висновку).

На даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зняті з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Тиврівському районі.

Ще 08.12. 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив їй лист про те, що банк має намір продати зазначену квартиру за ціною 484 700 грн. Після того жодного повідомлення про продаж квартири з боку Відповідача не було.

Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» було порушено її права під час укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому даний договір підлягає визнанню його недійсним з моменту його укладання, а сторони підлягають поверненню у первинний стан.

Просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ПАТ КБ Приватбанк», і повернути сторони правочину у первинний стан.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 доповнила позовні вимоги, просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 01.04.2015 р. між представником ПАТ КБ Приватбанк» Ширшовою Риммою Геннадіївною та ОСОБА_2, зареєстрований в Реєстрі за №382, посвідчений приватним нотаріусом Максименко Л.А.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про дату і час слухання справи повідомлена завчасно. Причин неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до п.10 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК . Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

В судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється, що 16.08.2007 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №VIW3G105541569, відповідно до змісту якого позичальник ОСОБА_1 отримала від позикодавця ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 36000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем 16.08.2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60.70 кв. м., житловою площею 39.80 кв.м, яка розташована за адресою: вул. Терешкової, 17/62, м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2014 року у цивільній справі №223/2498/2012 за позовом публічного акціонерного комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3G105541569 від 16.08.2007 року в сумі 92161,30 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2013 року складає 736368,79 грн. звернути стягнення на квартиру загальною площею 60.70 кв.м., житловою - 39.80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIW3G105541569 від 16.08.2007 року) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з встановленням початкової ціни для реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності; Виселити ОСОБА_1 з квартири (предмет іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1; Виселити ОСОБА_3 з квартири (предмет іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсною зміну розміру процентної ставки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2014 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 січня 2014 року змінено в частині визначення розміру заборгованості, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.8-12).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3G105541569 від 16.08.2007 року в сумі 92161,30 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2013 року складає 736368,79 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 60.70 кв.м., житловою - 39.80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

01.04.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» від імені позивача та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Максименко Л.А. та зареєстрований в Реєстрі за №382 (а.с.120-123).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однією із підстав недійсності правочину позивач вважає невідповідність оскаржуваного договору вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що суперечить ч.1 ст.203 ЦК України.

03.06.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Прийняття даного закону було зумовлено, насамперед, проблемами економічного характеру, з якими стикнулась Україна, а саме, різким коливанням курсу іноземної валюти до національної грошової одиниці.

Законом визначено наступні випадки та обов'язкові умови, за яких він підлягає застосуванню, а інтереси іпотекодавців захисту: кредит видано в іноземній валюті; кредит повинен носити характер споживчого; предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника або майнового поручителя, якщо його особа є відмінною від позичальника; предмет іпотеки повинен мати площу не більшу встановленої законом; предмет іпотеки не знаходиться на території, визнаній тимчасово окупованою; іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих вище шести ознак.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Суд погоджується із думками та доводами представника позивача, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Разом з тим, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що до спірних правовідносини, які виникли між сторонами та пов'язані із виконанням рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2014 року у цивільній справі №223/2498/2012 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, слід застосовувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зокрема докази, які б свідчили, що предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника.

Також під час здійснення державної реєстрації оспорюваного договору (п. 9 Договору) чітко було встановлено, що згідно довідки КП "Гніваньжитлопостач" №1778 від 27.03.2015 року у відчужуваній квартирі, не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи. Квартира вільна від речей домашньої обстановки та вжитку, в ній не зареєстровано місце проживання її власника чи третіх осіб (а.с.121), що свідчить про наявність у позивача іншого місця проживання.

Приватний нотаріус, пересвідчившись у відсутності перешкод для здійснення нотаріальної дії, зокрема відсутності перешкод відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», правомірно було посвідчено договір купівлі-продажу квартири від 01.04.2015 р., укладений між відповідачами.

Суд вважає, що дії відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу укладення спірного договору в якості продавця є також правомірними, оскільки згідно вищезазначеного рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.01.2014 року у справі №223/2498/2012 відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» наділений правом розпоряджатись спірною квартирою, шляхом укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем, що виключає необхідність участі попереднього власника під час укладення договору, що відповідає вимогам ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 215, 387, 388 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.