Справа № 308/3687/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі КУХТІ М.В.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

24.09.2014 до суду надійшов позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу за кредитними договорами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2014 позовні вимоги були роз'єднані, вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу за кредитним договором від 26.04.2007 № CNL-800/046/2007 виділені в самостійне провадження.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» збільшувало позовні вимоги, пред'явлені до ОСОБА_1 і ОСОБА_2, і остаточно мотивувало їх наступним. За кредитним договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008 Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (у подальшому - Публічне акціонерне товариство), правонаступником якого за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 35000,00 дол. США зі встановленням за користування коштами плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка 5,99% річних + FIDR, і строком дії договору по 13.03.2019. Виконання зобов'язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_2 (договір поруки від 13.03.2008 № SR-800/062/2008).

Кредитор свої зобов'язання виконав, а позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу. Письмові вимоги позивача до позичальника та поручителя до погашення боргу не призвели. Із урахуванням збільшення позовних вимог кредитор остаточно визначив борг станом на 06.06.2014 у розмірі 2142673,90 грн, з яких основний борг за кредитом - 404712,28 грн (еквівалент 34414,31 дол. США грн), борг за відсотками - 56069,79 грн (еквівалент 4764,84 дол. США і за період з 06.06.2013 до 06.06.2014 пеня в розмірі 1681891,82 грн (еквівалент 39182,15 дол. США).

Посилаючись ці обставини та на передбачене законом і договорами право дострокової вимоги боргу, позивач остаточно просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 борг загальним розміром у 2142673,90 грн та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2014 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» борг за кредитним договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008 у розмірі 502172,47 грн, з яких заборгованість за кредитом 404712,28 грн, заборгованість за відсотками 56069,79 грн, пеня 41390,40 грн, а також стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3654,00 грн. У решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги по суті спору посилався, зокрема, на те, що: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем, оскільки договір купівлі-продажу права вимоги внаслідок його неоплати є неукладеним і не породжує правових наслідків; беручи до уваги, що виконання зобов'язань позичальником передбачалося регулярними частковими платежами, а востаннє відповідач здійснював оплату за договором 17.07.2009, позивач пропустив позовну давність, яку відповідач просив застосувати, чого суд не зробив. Просить ухвалене щодо нього рішення суду першої інстанції скасувати, у позові - відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідача ОСОБА_1 позивач вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Зазначає, зокрема, що позовну давність не було пропущено, крім того, позичальник своїми діями визнав борг, чим перервав перебіг позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17.11.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, ухвалене щодо нього рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2014 було залишено без змін.

У подальшому рішення суду першої інстанції оскаржив і відповідач ОСОБА_2, який посилався на припинення поруки внаслідок непред'явлення кредитором до поручителя у встановлений законом строк вимоги про виконання зобов'язання, порушеного позичальником. Просив ухвалене щодо нього судом рішення скасувати, у пред'явленому до нього позові - відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідача ОСОБА_2 позивач вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11.03.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалене щодо нього рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2014 - залишено без змін.

Позивач судові рішення не оскаржував.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17.11.2014 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції вказав, зокрема, на необґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про сплив позовної давності щодо вимог позивача про повернення кредиту в цілому. Поряд із цим, стосовно позовної давності щодо щомісячних платежів суд звернув увагу на те, що у заявах ОСОБА_1 у межах процедури позасудового врегулювання спору не зазначено, який борг і за який період нарахування ним визнається, тому відповідні висновки апеляційного суду не ґрунтуються на обставинах справи та на законі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який апеляцію підтримав, представника позивача ОСОБА_6, який апеляцію не визнав, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11, ст. 303 ч. 1, ст. 338 ч. 4 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та обов'язковості для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи висновків і мотивів, з яких судом касаційної інстанції скасовано рішення, апеляційний суд після надходження справи на новий апеляційний розгляд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, та беручи до уваги наведені у відповідному судовому рішенні висновки і мотиви суду касаційної інстанції. Апеляційний суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині, яка не оскаржується.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, а також з необхідності зменшення неустойки. Рішення суду відповідає обставинам справи.

Встановлено, що Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (у подальшому - Публічне акціонерне товариство) за договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008 надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 35000,00 грн із встановленням за користування коштами плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка 5,99% річних + FIDR, і строком дії договору по 13.03.2019 (а.с. 21-29, 42 т. 1). Сторони 26.08.2009 уклали додатковий договір № 1 до указаного кредитного договору, яким на період з 14.09.2009 до 15.02.2010 визначили процентну ставку за кредитом у розмірі фіксованого відсотка 9,12% річних + FIDR, а з 15.02.2010 - у розмірі фіксованого відсотка 6,542% річних + FIDR, а також погодили додаткові умови щодо сплати коштів, відповідальності тощо (а.с. 225-226, 228-231 т. 1).

Виконання кредитних зобов'язань позичальником було забезпечено:

порукою ОСОБА_2, із яким банк 13.03.2008 уклав договір поруки № SR-800/062/2008, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 30 т. 1); у зв'язку з укладенням додаткового договору до кредитного договору кредитор і поручитель 26.08.2009 уклали додатковий договір до указаного договору поруки з урахуванням зміни умов кредитування (а.с. 227 т. 1);

іпотекою об'єкта незавершеного будівництва - будинку № 8 по вул. Весни в с. Кінчеш Ужгородського району Закарпатської області, що належить ОСОБА_7, відповідно до договору наступної іпотеки (майнової поруки) від 13.03.2008 № PML-800/062/2008, яким забезпечувалося виконання зобов'язань за кредитними договорами від 26.04.2007 № CNL-800/046/2007 і від 13.03.2008 № ML-800/062/2008 (а.с. 69 т. 2).

26.11.2010 ПАТ «ОТП Банк» і Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» уклали договори: купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 44-47 т. 1) і в нотаріальній формі - про відступлення права вимоги (а.с. 48-50 т. 1). Як убачається зі змісту договорів: продавець кредитного портфелю продав (відступив) його покупцю права на кредитний портфель, що являє собою права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати заборгованості боржників за кредитними договорами, включаючи суму основного боргу, проценти, усі та будь-які штрафні санкції, а покупець набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати основного боргу, процентів, штрафних санкцій; банк відступив факторинговій компанії й права вимоги за договорами, якими забезпечувалося виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами. Кредитний договір від 13.03.2008 № ML-800/062/2008, договір поруки від 13.03.2008 № SR-800/062/2008 і договір наступної іпотеки (майнової поруки) від 13.03.2008 № PML-800/062/2008, увійшли до складу відступлених кредитного портфелю та забезпечувальних зобов'язань.

Таким чином, має місце правонаступництво ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за ПАТ «ОТП Банк», що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ч. 2 п. 1, ст. 202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 516 ч. 1, ст.ст. 626, 629 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів). Договори щодо відступлення прав вимоги потягли передбачені ними правові наслідки та є чинними (ст.ст. 203, 204 ЦК України). Доводи апеляції щодо відсутності у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги та неналежності його як позивача не заслуговують на увагу, позаяк цей новий кредитор управі вимагати судовим порядком захисту його цивільних прав (ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України) .

Позичальник ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання за кредитним договором і спричинив виникнення боргу, що був кредитором із застосуванням офіційного курсу НБУ 1 дол. США/11,760260 грн визначений станом на 06.06.2014 (за період з моменту видачі кредиту 13.03.2008) у розмірі 2142673,90 грн, з яких основний борг за кредитом - 404712,28 грн (еквівалент 34414,31 дол. США грн), борг за відсотками - 56069,79 грн (еквівалент 4764,84 дол. США) і за період з 06.06.2013 до 06.06.2014 пеня в розмірі 1681891,82 грн (еквівалент 143014,85 дол. США) (а.с. 212-213 т. 1). Розрахунком боргу зафіксовані останні за часом платежі, що були здійснені позичальником на погашення суми кредиту (138,96 дол. США 17.07.2009) і процентів (330,60 дол. США 14.01.2010), після чого сплата коштів не фіксувалася.

10.01.2014 позичальник ОСОБА_1 отримав досудову вимогу про погашення у 30-денний строк з дня її одержання заборгованості за кредитним договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008 у розмірі залишку за кредитом (34414,31 дол. США) і відсотків (4767,84 дол. США) (а.с. 34 т. 1). Вимогу кредитора не було виконано.

Попри це, з матеріалів справи випливає, що сторони вживали заходів із метою врегулювання боргових відносин. Так, у справі містяться копії складених ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (мовою оригіналу) документів: «Информация о клиенте Руководство по встрече с клиентом» від 17.02.2014 з додатками: «Поиск вариантов урегулирования», «Приложение. Сбор информации по клиенту», «Завершение встречи», «Результат встречи для кооперативных клиентов», адресована кредитору заява ОСОБА_1 від 17.02.2014 із проханням провести оцінку предмета іпотеки (незавершеного житлового будинку та земельної ділянки по вул. Весни, 8 в с. Кінчеш Ужгородського району) та здійснити рекламування предмета іпотеки з метою пошуку покупця (а.с. 25-33, 126-134, 215-221 т. 2). Після надходження справи на новий апеляційний розгляд судом були одержані додаткові пояснення щодо дій сторін, змісту документів, а в засіданні 27.07.2016 за участю представників сторін було оглянуто оригінал указаного вище керівництва по зустрічі з клієнтом, якому наявні в справі копії відповідають.

Відповідно до змісту документів:

«Информация о клиенте Руководство по встрече с клиентом» від 17.02.2014:

документ складено щодо зустрічі з боржником ОСОБА_1 із зазначенням його реквізитів і договору іпотеки № PML-800/062/2008;

документ містить, зокрема, такий текст: «Объяснение цели встречи и подтверждение реальной ситуации. Урегулирование задолженности: «Мы встречаемся с вами для того, чтобы урегулировать вашу задолженность, которая на сегодняшний момент, согласно нашей базы данных составляет:

Фактический общий текущий долг: 39182,15 USD Тело: 34414,31 USD Проценты: 4767,84 USD Пеня ОФУ: 143014,84 UAH Тип кредита: Житловой кредит, ML-800/062/2008 Сумма выданного кредита 35000,00 USD Дата выдачи: 13/03/2008 Ваш общий долг перед ОТП Факторинг Украина по всем вашим кредитам: 100539,45 USD + 11037,77 UAH» (а.с. 25, 126 т. 2);

«Поиск вариантов урегулирования»:

документи містять, зокрема, такий текст: «Мы хотим предложить вам урегулирование вашей задолженности за счет стоимости вашего обеспечения. Вы готовы продавать ваш залог, если это решит вопрос всей суммы вашего долга (т.е. остаток долга будет списан)?;

Мы хотим предложить вам условия реструктуризации вашего долга …;

Исходя из возможности клиента платить определяется один подходящий клиенту вариант реструктуризации… реструктуризация с дисконтом (клиенту озвучивается необходимость получения оценки для рассмотрения такой возможности)»;

На переговорах должно быть достигнуто соглашение по урегулированию каждого из кредитов клиента» (26, 27, 130, 131 т. 2);

«Приложение. Сбор информации по клиенту (3/3)»:

документ містить, зокрема, такий рукописний текст, виконаний працівником банку: «Клієнт контактний, готовий до співпраці, готує документи для виносу заявки на КК проведення оцінки» (а.с. 31, 129 т. 2);

«Завершение встречи»:

документ містить, зокрема, такий рукописний текст, виконаний працівником банку: «Домовились про добровільний продаж заставного майна зі списанням залишку проблемної заборгованості» (а.с. 28, 132 т. 2);

«Результат встречи для кооперативных клиентов»:

документ містить, зокрема, такий текст: «Имя клиента: ОСОБА_1 Кредитный договор: CL-800/157/2008 + ML-800/062/2008 + CNL-800/046/2007 Сумма долга: 100539,45 USD + 11037,77 UAH;

Добровольная реализация (поставлено «галочку») До момента реализации залога я готов вносить платежи в размере: (поставлено прочерки);

Я принимаю условия урегулирования и буду максимально содействовать добровольной продаже;

Я подтверждаю, что я предоставил всю необходимую и правдивую информацию в отношении моего финансового положения.»;

12.02.2014 подпись клиента (міститься власноручний підпис) ОСОБА_1;

Оригинал остается в ОТП Факторинг Украина, а копию клиент получает на руки» (а.с. 32, 133 т. 2).

Заявою від 17.02.2014, адресованою директору ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 просить провести оцінку предмета іпотеки (незавершеного житлового будинку та земельної ділянки по вул. Весни, 8 в с. Кінчеш Ужгородського району) і здійснити рекламування предмета іпотеки з метою пошуку покупця (а.с. 33, 134 т. 2).

В апеляційному суді представники сторін визнали, що:

у документі «Результат встречи для кооперативных клиентов» дата його складання як «12.02.2014» указана помилково, оскільки фактично зустріч відбувалася 17.02.2014, як це вказано у документі «Информация о клиенте Руководство по встрече с клиентом» і в заяві позичальника від 17.02.2014;

зазначені у документі «Информация о клиенте Руководство по встрече с клиентом» від 17.02.2014 параметри кредиту і боргу: кредит у розмірі 35000,00 дол. США, виданий 13.03.2008, загальний борг у розмірі 39182,15 дол. США, що складається з основного боргу за кредитом у розмірі 34414,31 дол. США і боргу за процентами в розмірі 4767,84 дол. США точно відповідають параметрам боргу, зафіксованим у розрахунку боргу, обчисленого кредитором станом на 06.06.2014 (а.с. 212-213 т. 1).

Щодо відображення пені в указаному документі («Информации…») у розмірі 143014,84 грн представник позивача пояснив, що у цифровому виразі пеню вказано правильно, проте, грошова одиниця щодо пені вказана помилково, фактично йдеться про пеню в розмірі 143014,85 дол. США, яку правильно відображено в розрахунку боргу як окремо, так і в складі загальної заборгованості за договором.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч.ч. 1, 5 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч.ч. 1-3 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч. 4 ЦК України).

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008, посилався на її сплив для кредитора 03.08.2012 (а.с. 132-135 т. 1). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 27.01.2016 визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про сплив позовної давності щодо вимог позивача про повернення кредиту в цілому, водночас, у контексті питання про позовну давність визнав за необхідне додатково з'ясувати обставини щодо дій сторін, спрямованих на позасудове врегулювання спору.

Зміст і характер дій сторін, які намагалися в позасудовому порядку врегулювати питання щодо виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 13.03.2008 № ML-800/062/2008, зміст складених документів, правова природа цих дій і, відповідно, їх правовий наслідок не залишають у колегії суддів сумнівів у вчиненні відповідачем ОСОБА_1 дій, що свідчать про визнання ним свого боргу та обов'язку розрахуватися за ним. У вищезгаданій процедурі врегулювання боргу:

йдеться про той самий договір, з якого виник спір і щодо стягнення боргу за яким був пред'явлений позов;

зазначені параметри щодо основного боргу та боргу за процентами, що є ідентичними тим (ті самі параметри), які розраховані кредитором і пред'явлені до стягнення, при цьому, параметри включають усю заборгованість за кредитним договором починаючи з дня видачі кредиту, тобто, включаючи всі відповідні нарахування і платежі за період (сплати і заборгованості за платежами);

по суті, правильно відображено й пеню, де щодо грошової одиниці допущено помилку (опечатку) і замість доларів США вказано гривню, що, втім, на суть справи у контексті питання про переривання перебігу позовної давності не впливає, оскільки не спростовує факту визнання боргу в іншій частині (основного боргу і процентів) і обов'язку його сплати, що вже само по собі перериває перебіг позовної давності і, крім того, суд першої інстанції на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України зменшив розмір пені більш ніж у 40 разів, що позивачем не оскаржується;

відповідні дії були вчинені у межах строку дії кредитного договору.

Отже, відповідач ОСОБА_1 діючи у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і розсуд, із презумпцією добросовісності, розумності та правомірності своїх дій (і протилежного в справі не встановлено), розпоряджаючись відповідним чином своїми цивільними та процесуальними правами і здійснюючи право на захист (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4, ст. 12 ч.ч. 1, 5, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), визнав увесь борг за період, зафіксований у документах щодо зустрічі для його врегулювання та у розрахунку до збільшених позовних вимог.

Мотивація сторони відповідача ОСОБА_1, яка відсутня в апеляційній скарзі і міститься лише в поясненнях до неї, про те, що, начебто, його дії не переривають перебігу позовної давності, оскільки він не є власником предмета іпотеки та не є особою, уповноваженою погоджувати питання добровільної реалізації предмета іпотеки, а тому ці дії не мають жодного значення у відносинах кредитора та позичальника, не може бути врахована, позаяк суперечить смислу закону та обставинам справи. Визначальними є саме дії відповідача, який реалізував свої власні права та виконував власні обов'язки у спірних правовідносинах щодо врегулювання боргових зобов'язань, ці дії з очевидністю вказують на визнання позичальником боргу як таке. Право сторони кредитного договору (позичальника) особисто вчиняти юридично значимі для неї дії, пов'язані з її власними зобов'язаннями, не може залежати і не залежить від наявності чи відсутності в неї прав і повноважень щодо предмета іпотеки. Обрання ж умов і способу сплати боргу, обговорення можливих варіантів його сплати після або одночасно із визнанням боргу, власне, і погодження таких варіантів тощо, є похідними від факту визнання боргу, не спростовують його і самі по собі на суть спірного питання не впливають. Тим більше, що сторони кредитного договору не позбавлені права обговорювати можливість погашення боргу за рахунок предмета іпотеки, якою зобов'язання позичальника (борг) офіційно забезпечені, навпаки, наявність такого забезпечення передбачає можливість і необхідність обговорення питання його реалізації за наявності для того підстав.

На переконання колегії суддів, дії позичальника, спрямовані на позасудове врегулювання боргу, що мали місце, неможливо розцінити інакше, аніж як визнання боргу. Сторона відповідача не навела переконливого пояснення, підтвердженого доказами, яке б спростовувало доводи позивача з цього приводу та виходячи з реалістичної та законної правової конструкції (правового обґрунтування) відображало б дійсні обставини, відмінні від встановлених. Доводи, якими заперечується факт визнання вчиненими ОСОБА_1 діями свого боргу перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», надумані.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині про стягнення боргу за весь період, розрахований позивачем у зв'язку зі збільшенням позовних вимог, відповідає вищенаведеним положенням закону та ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 553, 554, 611, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України, відповідно до яких цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати за відповідних умов дострокового стягнення боргу з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відтак, рішення суду щодо стягнення боргу є вірним по суті, законним і справедливим, окремі недоліки, пов'язані зі встановленням обставин справи судом та відповідним тлумаченням обставин щодо позовної давності, не вплинули на правильність вирішення справи щодо позичальника по суті, відповідні прогалини були усунені під час апеляційного розгляду справи, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію ОСОБА_1, яка у відповідній частині правильності та законності судового рішення не спростовує, слід відхилити, ухвалене щодо цього відповідача рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді