Справа № 757/5770/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

11 жовтня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Чернов Д. Є.

при секретарі Чамор Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.02.2015 року через мережу Інтернет власником веб-сайту ОСОБА_2 на офіційному сайті смт. Коцюбинське - http://www.kotsubynske.com.ua за посиланням http://www.kotsubynske.com.ua/2015/02/04/як-суслова-затримала-міліціонера-що-з/опубліковано статтю «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи». Вважає, що Відповідач поширивши недостовірну інформацію, порушив її гарантовані конституцією та законами права.

В звязку з вище викладеним просила визнати недостовірною інформацію про ОСОБА_1, поширену у статті «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи», яка була опублікована 04.02.2015 р. на веб-сайті http://www.kotsubynske.com.ua (Інтернет-ресурс «Громада Приірпіння. Маєш право знати») за посиланням http://www.kotsubynske.com.ua/2015/02/04/як-суслова-затримала-міліціонера-що-з/: «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм»; зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену про ОСОБА_1 у статті «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи», яка була опублікована 04.02.2015 р. на веб-сайті http://www.kotsubynske.com.ua (Інтернет-ресурс «Громада Приірпіння. Маєш право знати») за посиланням http://www.kotsubynske.com.ua/2015/02/04/як-суслова-затримала-міліціонера-що-з/ шляхом опублікування протягом п'яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили на веб-сайті http://www.kotsubynske.com.ua. в тій же рубриці, тим же шрифтом резолютивної частини рішення у даній справі, а також тексту спростування: «Інформація, поширена про ОСОБА_1 у статті «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи», яка була опублікована 04.02.2015 р. на веб-сайті http://www.kotsubynske.com.ua (Інтернет-ресурс «Громада Приірпіння. Маєш право знати») за посиланням http://www.kotsubynske.com.ua/2015/02/04/як-суслова-затримала-міліціонера-що-з/, а саме: «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм» є недостовірною. ОСОБА_1 жодним чином не повязана з представництвом, лобіюванням будь-чиїх інтересів у діяльності Національного університету Державної податкової служби України»

В судове засіданні представник позивача зявився, позов підтримав в повному обсязі, просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, розпискою, котра міститься у матеріалах справи, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у його відсутність та відповідно до вимог ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. До суду надійшло заперечення на позовну заяву за змістом якого позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 04.02.2015 року через мережу Інтернет власником веб-сайту ОСОБА_2 на офіційному сайті смт. Коцюбинське - http://www.kotsubynske.com.ua за посиланням http://www.kotsubynske.com.ua/2015/02/04/як-суслова-затримала-міліціонера-що-з/ опубліковано статтю «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи» (а.с. 7-10).

ОСОБА_4 до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

За ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

ОСОБА_4 до абзацу 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певно фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, для задоволення вимог Позивача потрібно довести не лише факт поширення інформації та те, що поширена інформація стосується Позивача, а й те, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права Позивача. При цьому, Позивач повинен чітко зазначити, яка інформація є, на його думку, недостовірною.

ОСОБА_4 до змісту позовної заяви Позивач вважає недостовірною зміст інформації про ОСОБА_1, а саме: «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм». Виходячи із змісту позовних вимог, Позивач вимагає спростування лише цього формулювання.

Однак вираз ОСОБА_2 «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінькій раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм» не може бути спростованою, оскільки є оціночним судженням Відповідача. Так, згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

На тому, що оціночні судження не можуть бути спростовані, наголосив також Верховний Суд України: відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (абзац 3 п. 19 Постанови).

ОСОБА_4 про те, що «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм» є оцінкою Відповідача, вираженням його субєктивної думки і поглядів. На те, що ця фраза є оціночним судженням, вказує також вживання слова "на мою думку", що є абстрактним іменником із негативним семантичним контекстом. Твердження про те, що «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм», не можна перевірити на предмет достовірності, воно є власною оцінкою, складеною на підставі аналізу діяльності політичної сили. Тому твердження Відповідача «ОСОБА_1 лобіює інтереси ОСОБА_3 - попередньої в.о. ректорки. Саме при ній і зберігались старі порядки, як при Мельникові. На мою думку, ОСОБА_1 просто приїхала в університет каламутити воду. «Джерело редакції в Ірпінській раді теж вбачає в приїзді народної депутатки ОСОБА_1 відвертий лобізм» не може бути спростоване, оскільки не містить фактичних даних.

Абзацом 6 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ визначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. При цьому, Позивачем не було врахованого того факту, що ч. 3 ст. 277 ЦК України, на якій ґрунтувалося положення Постанови, була виключена на підставі п. 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 1170-VІІ від 27.03.2014. Закон про внесення змін набув чинності 19.04.2014 року, а отже на момент поширення оспорюваної інформації Відповідачем (04.02.2015 року), на час звернення Позивача до суду норма ч. 3 ст. 277 ЦК України була нечинною.

Закон про внесення змін скасував презумпцію недостовірності негативної інформації, поширеної про особу. В той же час, законодавець змінив підхід, за яким тягар доведення достовірності поширеної інформації, було покладено на особу, яка здійснила таке поширення. З моменту вступу закону про внесення змін в силу обовязок доводити достовірність (недостовірність) поширеної інформації покладається як на особу, яка поширила інформацію, так і на особу, якої стосується поширена інформація.

ОСОБА_4 до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За ч. 2 цієї статті кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмо або в інший спосіб - на свій вибір. Поширюючи статтю під назвою «Як ОСОБА_1 затримала міліціонера, що забрав підписи» Відповідач реалізовувала своє конституційне право на вільне вираження поглядів, а тому засудження Відповідача буде порушенням її прав, гарантованих Основним законом.

Позивач також просить зобовязати Відповідача визнати вищевказану інформацію про неї недостовірною та вказати, що «ОСОБА_1 жодним чином не повязана з представництвом, лобіюванням будь-чиїх інтересів у діяльності Національного університету Державної податкової служби України». Так, ст. 277 ЦК передбачає спростування недостовірної інформації або відповідь, що реалізується у той же спосіб, в який було поширено інформацію. Положення ЦК розкрито у п. 25 Постанови, а саме: спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях у запланованому найближчому випуску.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з припиненням його випуску, то така відповідь та спростування можуть бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Вимога спростувати поширену Відповідачем інформацію також суперечить Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. ОСОБА_4 до ч. 1 ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Українська Прес-Група» проти України», Суд наголосив, шо вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Аналізуючи притягнення журналіста до відповідальності за публікації, що містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою, Суд зазначив: «Немає сумніву, що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими, проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар, який політики мають прийняти в демократичному суспільстві».

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що «межа допустимої критики щодо політика, який виступає у своїй публічній якості, є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо відкриває кожне своє слово та вчинок для ретельної уваги журналістів та всього суспільства і тому має виявляти більшу терпимість». Оскаржувана стаття Відповідача стосувалася політичної діяльності Позивача як народного депутата України. Згідно з п. 3.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року перебування особи на посаді, повязаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження.

На думку суду, інформація, яку просить спростувати Позивач, є результатом критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями ОСОБА_2, вираженням його субєктивної думки, яка не є предметом судового захисту.

Наведені вище обставини стверджуються копіями роздруківок з Інтернату та іншими матеріалами справи.

На підставі ст. 34 Конституції України, ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», п. 15, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 30, 57, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Копію заочного рішення направити Відповідачу для відома.

Розяснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5