Справа №472/654/16-ц 12.12.2016 12.12.2016 12.12.2016
Справа №472/654/16-ц Головуючий першої інстанції Тустановський А.О.
Провадження №22-ц/784/2685/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Державного підприємства «Веселинівське лісове господарство» ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року, постановлену у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Веселинівське лісове господарство» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство» (далі - ДП «Веселинівське лісове господарство») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно наказу директора ДП «Веселинівське лісове господарство» №48-к від 31 травня 2011 року ОСОБА_2 призначено на посаду виконуючого обовязки лісничого Мостівського лісництва, яке входить до складу ДП «Веселинівське лісове господарство», а наказом за №103-к від 09 листопада 2011 року переведено на посаду лісничого Мостівського лісництва ДП «Веселинівське лісове господарство».

Будучи службовою особою, обіймаючи посаду, повязану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій в установі, що входить до складу державної лісової охорони, та будучи наділеною відповідними повноваженнями по здійсненню охорони лісу, ОСОБА_2 вчинила службову недбалість, оскільки протягом періоду з лютого по квітень 2014 року, неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість виконати службові обовязки належним чином, у порушення вимог посадової інструкції, Лісового Кодексу України, Положення про державну лісову охорону, не вживала заходів щодо забезпечення охорони лісу від незаконних рубок на території виділів 10, 13 кварталу 1 Мостівського лісництва ДП «Веселинівське лісове господарство» щодо попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства, протоколу про порушення лісового законодавства не склала, факту самовільних рубок деревини не задокументувала, допустивши тим самим вчинення іншими особами, відносно яких матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження за ст.246 КК України, незаконної самовільної порубки дерев у ввіреній їй під охорону території лісу упродовж вказаного періоду часу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх посадових обовязків, ДП «Веселинівське лісове господарство» заподіяно збитків на загальну суму 116 464 грн. Під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено місцезнаходження частини зрубаної деревини 100.75 куб.м., вартість якої складає 20 150 грн.

Зазначені обставини встановлено ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року, за якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України на підставі ст.48 КК України. Позов прокурора в інтересах ДП «Веселинівське лісове господарство» до ОСОБА_2 про стягнення збитків на суму 96 314 грн. залишено без розгляду.

Посилаючись на викладені обставити, позивач ДП «Веселинівське лісове господарство» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 96 314 грн. матеріальної шкоди завданої злочином.

Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2016 року відкрито провадження у справі (а.с.34).

В подальшому, ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2016 року позовну заяву ДП «Веселинівське лісове господарство» залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для викладення обставин, доказів та обґрунтування того, що матеріальна шкода повинна бути стягнена саме на користь позивача та що останній може бути позивачем у даній справі (а.с.64-65).

Через невиконання зазначеної вище ухвали, наступною ухвалою цього ж суду від 09 листопада 2016 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.71).

В апеляційній скарзі ДП «Веселинівське лісове господарство» посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просило ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд іншому складу суду.

Апеляційна скарга ДП «Веселинівське лісове господарство» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ДП «Веселинівське лісове господарство» без руху, а потім залишаючи її без розгляду, районний суд виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ч.2 ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем не зазначено доказів на обґрунтування того, що матеріальна шкода повинна бути стягнена саме на його користь та що останній може бути позивачем у даній справі.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, вважає висновок суду першої інстанції щодо процесуальної долі позовної заяви ДП «Веселинівське лісове господарство» помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предявлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 119 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити найменування суду до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» розяснено що, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ДП «Веселинівське лісове господарство» у своїй позовній та уточненій до неї заявах зазначає, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, підприємству завдано матеріальну шкоду, та надає на підтвердження наведеного відповідні документи, які, як на його думку, є достатніми для підтвердження його права на звернення до суду з вищевказаною позовною заявою.

Відповідно до ст.120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, кількісний та якісний склад документів, відповідно до принципу диспозитивності, позивач визначає самостійно.

Виключенням з цього правила є лише пряме зазначення закону, щодо обовязковості надання певних документів.

Відповідно до розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції» ЦПК України не передбачає можливості заміни неналежного позивача за ініціативою суду. У звязку з цим при предявленні позову неналежним позивачем суд не вправі повернути йому заяву чи відмовити у відкритті провадження у справі, якщо відсутні підстави, передбачені статтями 121, 122 ЦПК України, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки. Попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав, у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому залишаючи її без розгляду, районний суд не врахував зазначені вимоги цивільно-процесуального права.

За вказаних обставин, оскаржувана ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням процесуального закону, на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підлягає скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.303,311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Веселинівське лісове господарство» - задовольнити частково.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року - скасувати, а цивільну справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4