АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1615/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Соколишина Л.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 травня 2016 року по справі за позовом Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, Черкаської районної державної адміністрації, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаське регіональне управління водних ресурсів, Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року керівник Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду з даним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації № 26 від 28 січня 2014 року надано дозвіл громадянам, у тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту.

13 лютого 2014 року видано розпорядження першим заступником голови Черкаської районної державної адміністрації № 28, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту. Даним розпорядженням для масиву земельних ділянок, серед яких є і спірні, визначено вид угідь - «піски» та віднесено до земель загального користування.

Позивач зазначає, що відповідно до розпорядження першого заступника голови державної адміністрації № 72 від 21 березня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту та безоплатно передано у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_11

Позивач звертає увагу на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2014 року ОСОБА_11 продав земельну ділянку ОСОБА_8 у зв'язку з чим нотаріусом прийнято рішення про реєстрацію права власності за покупцем та внесено відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2015 року ОСОБА_6 продала земельну ділянку ОСОБА_7 у зв'язку з чим нотаріусом прийнято рішення про реєстрацію права власності за покупцем та внесено відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Прокурор вважає, що при постановленні Розпорядження № 72 від 21 березня 2014 року Черкаською РДА порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки вказані земельні ділянки були землями загального користування, категорії штучні водосховища, а тому даним розпорядженням таке цільове призначення було змінено на землі рекреаційного призначення.

Крім того, затвердження проекту землеустрою порушено порядок надання висновку про його погодження територіальним органом архітектури та містобудування, такого висновку отримано не було. Також не розроблявся та не затверджувався детальний план території Будищенської сільської ради та була відсутня містобудівна документація, відсутнє погодження проекту землеустрою органами центральної влади, не проведено обов'язкової експертизи землевпорядної документації, що є порушення закону.

Прокурор вважає, що вищевикладене призвело до порушень загального порядку безоплатної передачі у власність земельних ділянок для здійснення індивідуального дачного будівництва.

Тому позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність», в частині передачі їх у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_11, розташованих в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту. Також, витребувати від ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на користь держави придбані ними земельні ділянки у ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права власності на спірні земельні ділянки.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 травня 2016 року позовні вимоги керівника Черкаської місцевої прокуратури задоволені повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність ділянок: ОСОБА_6, ОСОБА_11, площею по 0,0979 га кожна, розташованих в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

Витребувано на користь держави: від ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0979 га за кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту та від ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0979 га за кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту.

Скасовано рішення державного реєстратора від 12 листопада 2014 року №18984235 «про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7, за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0979 га».

Скасовано рішення державного реєстратора від 30 січня 2015 року №17145645 «про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 за кадастровим НОМЕР_1, розташовану в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту, площею 0,0979 га».

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог прокурора відмовити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що спірні земельні ділянки, які були надані відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_11, незаконно вибули із власності держави, а в подальшому продані відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8, отже, повернення, шляхом витребування, власнику чи землекористувачу протиправно наданих, а у подальшому відчуджених земельних ділянок є одним із належних способів захисту та відновлення порушеного права. Крім того, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення у власність держави, яка вибула з її власності незаконно і шляхом вчинення незаконних дій.

З такими висновками погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 12 лютого 2014 року № 26 надано дозвіл громадянам, в тому числі відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на розробку проектів із землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки, які розташовані в адміністративних межах Будищенської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту (т.1 а.с. 32).

На підставі розпорядження першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 13 лютого 2014 року № 28 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок загальною площею 12,5166 га. в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області. Вказаним розпорядженням для масиву земельних ділянок, серед яких і спірні, визначено вид угідь - «піски» та віднесено до земель загального користування(т.1 а.с. 29).

Зі змісту матеріалів затвердженої технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації вбачається, що спірні земельні ділянки перед виданням першим заступником голови Черкаської РДА відповідного розпорядження належали до земель загального користування, зайнятих штучними водосховищами - діл. 1, діл.2, діл.3, діл.5, де масив земельних ділянок №2 включає земельні ділянки передані у власність розпорядженням першого заступника РДА від 21 березня 2014 року №72(т.1 а.с. 27, 30-31).

Розпорядженням першого заступника голови Черкаської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року №72 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, в тому числі і відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_11, які в подальшому продали указані земельні ділянки відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно, для ведення індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Будищенської сільської ради за межами населеного пункту Черкаського району Черкаської області(т.1 а.с. 34-35).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, власниками спірних земельних ділянок зазначені згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 30 січня 2015 року та від 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Право власності на земельні ділянки за відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано державним нотаріусом(т.1 а.с. 36-37).

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1, 7 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно листа Черкаського регіонального управління водних ресурсів № 174/11 від 10 березня 2015 року, до складу гідротехнічних споруд входить Вільшанська захисна дамба довжиною 11,2 км. та насосна станція продуктивністю 40 м3/с, які передані на баланс управління.

Відповідно до архівної копії розпорядження Ради Міністрів УРСР № 209-р від 02 квітня 1973 року під будівництво промислових, житлових і культурно-побутових об'єктів, шляхів, ліній електропередач та для інших потреб було вилучено земельну ділянку у попередніх землекористувачів, зокрема Черкаському регіональному управлінню водних ресурсів (на момент передачі Управлінню служби експлуатації та технагляду за будівництвом захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі відповідно до архівної довідки про створення Черкаського регіонального управління водних ресурсів) було надано 426,53 га землі, з них ріллі 17,62 га(т.1 а.с.234, 236, 241).

Згідно архівного витягу додатку до рішення виконкому обласної Ради депутатів трудящих від 04 січня 1973 року №14, Управлінню служби експлуатації та технагляду за будівництвом захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі вищевказану земельну ділянку було надано у постійне користування, що відводиться під захисну дамбу Вільшанського масиву Черкаського району за рахунок Кременчуцького водоймища (т.1 а.с. 237).

Таким чином, передані у власність земельні ділянки знаходяться у межах Вільшанської захисної дамби.

Відповідно до пп. 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів, затвердженої Держкоммістобудування і архітектури від 19 грудня 1995 року № 252 до гідротехнічні споруди це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Вільшанська захисна дамба як об'єкт нерухомості знаходиться у державній власності та перебуває на балансі Черкаського регіонального управління водних ресурсів Дніпровського басейного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, яке є її обслуговуючою організацією.

Дана обставина підтверджена листом Черкаського обласного управління водних ресурсів № 468/03/01.5-10 від 02 квітня 2015 року де зазначено, що для захисту від затоплення водами Кременчуцького водосховища населених пунктів і сільськогосподарських угідь, які розташовані в заплаві р. Вільшанка, побудована захисна дамба через яку насосною станцією здійснюється перекачування поверхневого стоку річки Вільшанка у Кременчуцьке водосховище. Обслуговування Вільшанської насосної станції відноситься до компетенції Черкаського регіонального управління водних ресурсів(т.1 а.с. 24).

Стаття 80 ЗК України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом, (пункт "д" частини четвертої статті 84 ЗК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст.4 ВК України п. "в" ч. 1 ст.58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті: гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них.

За правилами статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Однак громадяни та юридичні особи за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно одержати у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Натомість землі водного фонду можуть передаватися цим суб'єктам тільки на умовах оренди для визначених законом потреб (частина четверта статті 59 ЗК України).

Стосовно землі водного фонду, то закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати в приватну власність землю відповідного цільового призначення окремо від дозволеного для передачі об'єкта - замкненої природної водойми загальною площею до 3 га.

Таким чином, юридичні чи фізичні особи, в тому числі й відповідачі, не могли законно набути права приватної власності на спірні земельні ділянки. Натомість вони набули такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки рішень та наступного укладення договорів купівлі-продажу.

Отже, передачею у власність спірних земельних ділянок, на яких розташована гідротехнічна споруда (частина Вільшанської захисної дамби), фактично передано частину вказаного об'єкту у власність.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Із зазначеної норми слідує, що відносити до відповідної категорії можливо лише землі, не віднесені до тієї чи іншої категорії, а як встановлено в судовому засіданні спірні земельні ділянки, на час проведення інвентаризації, були віднесені до відповідної категорії.

Інвентаризація земель проводиться відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 513, пунктом 1 якого визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність та користування, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певної категорії може здійснюватися за результатами інвентаризації земель, проведеної за рішенням сільських, селищних, міських рад - у межах населених пунктів, райдержадміністрацій - за їх межами.

Таким чином, за результатами проведеної інвентаризації, якою встановлено вид угідь спірної земельної ділянки, встановлення цільового призначення земельної ділянки мав би здійснювати орган державної влади відповідно до наданих повноважень ЗК України.

Виходячи з викладеного, посилання апелянта на розпорядження Черкаської РДА № 28 від 13 лютого 2014 року, яке є чинним і не скасованим, є необґрунтованим.

Крім того, рішення адміністративних судів, на які посилається апелянт, не мають преюдиційного значення, оскільки в даній справі беруть участь і інші особи.

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» в редакції чинній на час виникнення правовідносин, встановлено, що до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. Формування земельних ділянок у такому порядку може здійснюватися один раз. Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 186-1 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Відповідно до листа Черкаського обласного управління водних ресурсів № 467/03/01.5-10 від 02 квітня 2015 року, інформації щодо погодження проектів землеустрою з відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Будищанської сільської ради Черкаського району (затверджених розпорядженням першого заступника голови Черкаської РДА №72 від 21 березня 2014 року на розгляд до облводресурсів не надходили(т.1 а.с.24).

Крім того, установлено, що в межах спірних земельних ділянок знаходяться повітряні лінії електропередач 6 кВ Л-7 «Лиман». При цьому, у відповідності до пункту 8 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 року №209 забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, зокрема будувати житлові, громадські та дачні будинки.

Пунктом 5 Правил встановлено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань для повітряних ліній напругою від 2 до 10 кВ - 10 метрів. При цьому, Правилами встановлено, що в межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Дані обставини підтверджуються листом ПАТ «Черкасиобленерго» № 2339/09-02 від 06 квітня 2015 року.

Тому, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що під час прийняття спірного розпорядження щодо відведення земельних ділянок для дачного будівництва без встановлення обмежень на їх використання в частині можливості будівництва споруд в межах охоронної зони повітряної лінії електропередач допущені порушення, а тому порушує пряму заборону на використання таких земель з метою забудови.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій.

Відповідно до частини 1 ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Виходячи з вказаних норм права та головних напрямків містобудівної діяльності, встановлених ст. 2 ЗУ «Про основи містобудування», забудова територій має відбуватись не хаотично, а згідно з планами.

Судом встановлено, що передбачений статтею 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план відсутній, що підтверджується листом відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА від 14 липня 2014 року № 86, листом управління містобудування та архітектури Черкаської ОДА № 01-01-24/179 від 29 лютого 2016 року(т. 1 а.с.20, 203).

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Доказів того, що відведені земельні ділянки були заплановані під індивідуальне дачне будівництво суду надано не було, а тому погодження відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА відведення земельних ділянок є безпідставним.

Частиною 1 ст.9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», встановлено, що обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

За даними інформаційного листа Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області від 18 серпня 2015 року № 1310, розпорядження ЧРДА від 21 березня 2014 року № 72 прийнято з порушенням вимог ст.ст. 20, 59, 84, 186-1 ЗК України, ст. 1.6 ВК України, ст. 9 ЗУ «Про державну землевпорядну експертизу»,ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр»(т.1 а.с. 21).

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо мирного володіння своїм майном, оскільки порушення були допущені з боку публічного органу, є необґрунтованими виходячи з наступного.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

До такої позиції прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2902цс15 від 3 лютого 2016 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства") одним із елементів дотримання принципу "пропорційності" при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вказані рішення прийняті на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, де продавці таких ділянок отримали їх на підставі розпорядження, яке є незаконним та скасоване.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що земельні ділянки, надані оспорюваним розпорядженням Черкаської РДА відповідачам в момент їх надання, не відносилися до земель водного фонду не підлягають до задоволення, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що хоча не підтверджено право користування чи власності Черкаськими регіональними водними ресурсами на гідроспоруду, однак достатньо самого факту розташування на даних землях гідротехнічних чи інших водогосподарських споруд.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, колегія суддів, враховуючи норми чинного законодавства вважає, що рішення районного суду є законним і підстав для його скасування немає.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та вивчення суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 травня 2016 року по справі за позовом Черкаської місцевої прокуратури до ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, Черкаської районної державної адміністрації, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Черкаське регіональне управління водних ресурсів, Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :