справа №176/2233/13-ц
провадження №2/176/47/16
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

при секретарі Ніколенко М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 43 477, 95 коп. за кредитним договором б/н від 03.09.2008 року, а також судові витрати.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області позов публічного акціонерного банку Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині стягнення боргу за кредитним договором б/н від 03.09.2008 року у розмірі 25652,48 гривен залишено без розгляду за клопотанням представника позивача.

Уточнивши свої вимоги позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 03.09.2008 нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 05.08.2010 року по 05.08.2013 року у розмірі 17 825,47 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.09.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений Договір б/н (заява позичальника) , згідно з умовами якого Банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 09.10 з встановленим початковим лімітом на суму 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті , а відповідно до п.4.8. кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобовязань позивач із посиланням на ст. ст. 526, 554, 623-625 ЦК України, просить провести стягнення зазначеної суму заборгованості із нього на свою користь.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, пославшись на доводи викладені в уточненій позовній заяві та просить суд задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, зазначивши, що у відповідності до умов кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна Gold Mini» він зобовязаний повертати кредитні та проценти за користування кредитом, шляхом сплати щомісячного обовязкового платежу у розмірі 7% від суми заборгованості в строк до 25 числа місяця наступного за звітним. Як вбачається з виписки карткового рахунку останнє поповнення рахунку він здійсненив 24 березня 2009 року, у той час як з вимогами про стягненення заборгованості за кредитом позивач звернувся 07.08.2013 року , а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені у звязку із закінченням строку давності.

Суд, з'ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення сторін вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановила ч.1 ст. 1049 та ч.2 ст. 1050 того ж кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та виплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом заповнення відповідачем анкети та заяви позичальника від 03.09.2008 року (а.с.6)

01.10.2008 року відповідачу надано дві кредитні картки «Універсальна Gold Mini» основну №5457 0929 0504 1475 та додаткову № 4401 2950 0209 2099 з кредитним лімітом 7000 грн., з відсотковою ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно у умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Пунктом 6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використовування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених договором.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати свої зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст.525 ЦКУ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Зазначеними умовами договору сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням 7% від суми заборгованості в строк до 25 числа місяця наступним за звітним.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобовязання , які встановлюють обовязок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку - штраф відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг , то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу , а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Останній платіж відповідачем здійснено 24 березня 2009 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку, а відтак перебіг загального трирічного строку позовної давності почався із зазначеної дати. (а.с.53). Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки. З наведеного вбачається, що строк позовної давності закінчився 25 березня 2012 року.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у серпні 2013 року, тобто більше ніж через рік після закінчення строку передбаченого законодавством для подачі позову.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно п. 31 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", та відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року "Про окремі питання застосування строків позовної давності" суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

Одночасно роз'яснено положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що "позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.".

Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності.

Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин.

Керуючись,ст.ст. 254, 258, 257, 261, 266, 267 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня проголошення, через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська