УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» про визнання недійсним договору в частині застосування тарифів на теплову енергію, відшкодування збитків та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 рокукомунальне підприємство «Дніпрорудненські теплові мережі» (далі - КП «Дніпрорудненські теплові мережі») звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію, інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 1 591 грн 22 коп.

На обґрунтування позовних вимог КП «Дніпрорудненські теплові мережі» посилалось на те, що 01 листопада 2008 року між сторонами було укладено договір № 44-т на постачання теплової енергії у приміщенні, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати теплову енергію, а відповідач зобов'язалась оплатити спожиту теплову енергію за встановленими тарифами у строки, передбачені договором; постачання теплової енергії на об'єкт відповідача було припинено 23 листопада 2012 року, про що свідчить акт про відключення від 23 листопада 2012 року.

Посилаючись на те, що за період з 01 липня 2011 року по 01 листопада 2012 року КП «Дніпрорудненські теплові мережі» надало теплову енергію на об'єкт відповідача на загальну суму 1 303 грн 26 коп., проте ОСОБА_4 було сплачено лише 150 грн, у зв'язку з чим сума боргу за вказаний період станом на 24 лютого 2015 року становила 1 153 грн 26 коп., на яку позивачем нараховано інфляційні втрати та 3 % річних, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати недійсним договір № 44-т на постачання теплової енергії від 01 листопада 2008 року в частині застосування тарифів за теплову енергію, у зв'язку з тим, що положення договору несправедливі та суперечать вимогам законодавства України;

- стягнути з КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на її користь:

спричинені збитки у розмірі 17 512 грн 52 коп., з яких: 3 516 грн 52 коп. - сума боргу з урахуванням передплат та 13 996 грн - згідно договору підряду № 10/05-08 від 16 липня 2008 року за розмороження системи опалення від вузла управління до приміщення;

суму втраченої вигоди у розмірі 15 330 грн за розірвання договору від 01 жовтня 2010 року № 74;

пеню у розмірі 10 766 грн 80 коп. за період з березня 2014 по 2015 рік, у зв'язку із відмовою з 23 листопада 2012 року у наданні послуг з теплопостачання у вказаному приміщенні;

моральну шкоду в розмірі 12 000 грн;

- визнати договір № 44-т на постачання теплової енергії розірваним КП «Дніпрорудненські теплові мережі», у зв'язку з ненаданням послуг з теплопостачання з листопада 2012 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилалась на те, що у 2008 році в квартирі АДРЕСА_2 здійснено реконструкцію опалення і в листопаді 2008 року прийнято в експлуатацію прилад обліку теплової енергії, а тому, оскільки згідно проекту було зроблено окремий ввід для постачання теплової енергії, вона перестала бути споживачем послуг централізованого опалення і тарифи на послуги централізованого опалення не могли бути застосовані до вказаного об'єкта.

Вважала, що до неї, як споживача теплової енергії, фізичної особи, міг бути встановлений тільки одноставковий тариф на теплову енергію та обрахування вартості спожитої теплової енергії за договором № 44-т, проте на протязі всього часу дії цього договору КП «Дніпрорудненські теплові мережі» виставляли рахунки по двоставковому тарифу, який передбачений згідно з рішеннями виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради для суб'єктів господарювання.

Посилаючись на ст. ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вважала умови договору № 44-Т несправедливими по відношенню до неї як споживача послуг теплопостачання, нав'язані їй обманним шляхом КП «Дніпрорудненські теплові мережі», а дії відповідача неправомірними, у зв'язку із чим їй було спричинено моральну шкоду, а тому просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 березня 2015 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 в частині позовних вимог про розірвання договору № 189 від 01 листопада 2012 року закрито (а. с. 95).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року позовні вимоги КП «Дніпрорудненські теплові мережі» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 липня 2011 року по 01 листопада 2012 року в сумі 1 153 грн 26 коп., суму інфляційних втрат - 339 грн 86 коп., суму 3 % річних - 98 грн 10 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов КП «Дніпрорудненські теплові мережі» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 1 153 грн 26 коп., інфляційні втрати - 339 грн 86 коп., 3 % річних - 98 грн 10 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції з підстав розгляду справи неповноважним складом суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення первинного позову і відмову у задоволенні зустрічного позову, виходив з того, що договір 44-т від 01 листопада 2008 року укладено у письмовій формі, у договорі з додатками до нього сторони передбачили істотні умови відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, волевиявлення сторін в момент його укладення було вільним, укладення саме договору на послуги теплопостачання відповідало їхній внутрішній волі, зміст договору не суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а своїми підписами сторони засвідчили згоду з усіма умовами вказаного договору, і факт оплати за послуги поставки теплоенергії з листопада 2008 року по липень 2011 року у сумі 2 363 грн 89 коп. за тарифами, встановленими у договорі, підтверджує вільне волевиявлення ОСОБА_4 на укладення договору та згоду з усіма його умовами.

Крім того суд врахував відсутність підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, для визнання вказаного договору недійсним, у зв'язку із чим відсутні і підстави для перерахунку внесеної оплати за поставлену теплову енергію за цим договором, виходячи з тарифів, встановлених для населення за централізоване опалення.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання відповідачкою за первинним позовом своїх зобов'язань за договором 44-т від 01 листопада 2008 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О.Писана