Справа № 521/4328/16-ц
Провадження №2/521/2538/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі: Малиш О.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2016 року ОСОБА_2, через представника ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_3 та її виселення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 за відплатним договором придбана квартира АДРЕСА_2, яка є спадковим майном позивача, в особи, що не мала права її відчужувати.

Позивач просить суд витребувати квартиру АДРЕСА_2, з незаконного володіння ОСОБА_3 та виселити її.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники у судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. У судових засіданнях від 05.07.2016 р. і 19.07.2016 р. ОСОБА_3 та її представники у засіданнях від 21.03.2016 р., 06.04.2016 р., 21.04.2016 р., 06.06.2016 р., 05.07.2016 р., 19.07.2016 р., та 08.11.2016 р. заперечували проти позову та наполягали на незаконності, безпідставності та необґрунтованості вимог, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність у ОСОБА_6 необхідних, належних та допустимих доказів. Надали до суду письмові заперечення від 01.04.2016 р. (а.с. 33-34), 21.04.2016 р. (а.с. 40-42) та від 06.06.2016 р. (а.с. 79-80), в яких зазначили, що ОСОБА_3 придбала спірну квартиру за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4, який набув право власності на неї на підставі договору дарування, яке не оспорене та діє до цього часу, а не рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 р., яке в подальшому було скасовано. Вважають, що права позивача як спадкоємця свого батька ОСОБА_2 взагалі не порушені, так як він ніколи не був власником квартири № АДРЕСА_2. ЇЇ власником була ОСОБА_7 з 03.05.1995 р. до 16.07.2006 р. (до дати набрання рішенням Малиновського суду м. Одеси від 20.04.2006 р.), після смерті якої квартира перейшла у власність ОСОБА_5 Отже в розумінні ст. 1218 ЦК, право на спірну квартиру до складу спадщини ОСОБА_8 (батька позивача) не входить.

Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 13 квітня 1995 року ОСОБА_5 оформила на ім'я ОСОБА_8 (батька ОСОБА_2) довіреність на розпорядження її майном.

3 травня 1995 року ОСОБА_8 від імені ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дарунок нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 За умовами заповіту, складеного 28 липня 1993 року та посвідченого старшим державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, усе майно, яке на момент смерті ОСОБА_7 їй належало, переходить у власність ОСОБА_8 22.01.2003 р. державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на ім'я її сина ОСОБА_8 (а.с. 55).

ІНФОРМАЦІЯ_3. помер ОСОБА_8 відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2014 р. спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8 є його син ОСОБА_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року, визнано недійсними довіреність ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_8 від 13.04.1995 р., а також договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03.05.1995 року між ОСОБА_8 діючого в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 39-40).

07 листопада 2007 року квартира АДРЕСА_1, була продана за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., ОСОБА_3 (а.с. 35-36)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року (а.с. 8-9 ).

Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо витребування майна з чужого незаконного володіння суд виходить з положень ст.ст. 13, 41 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, держава зобов'язана забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

У ст. 3 ЦК України однією з засад цивільного законодавства визначено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові судової палати у цивільних справах від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14 за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про витребування майна, за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2015 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року про визнання недійсним довіреність ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_8 від 13.04.1995 р., а також договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03.05.1995 року між ОСОБА_8 діючого в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 8-9 ).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1, вибула з володіння ОСОБА_8 (батька ОСОБА_2 ) поза його волею.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2014 року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8, є його син ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК).

У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, яка регулює питання про прийняття спадщини, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу, тобто випадків, коли батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини.

Проаналізувавши вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що право на витребування майна, що вибуло з володіння власника ОСОБА_8 поза його волею, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємця власника - ОСОБА_2

Відповідно до ст.387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові судової палати у цивільних справах від 21 листопада 2012 року (справа № 6-136 цс 12, предметом якої був спір про витребування майна з чужого незаконного володіння), добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами у судовому засіданні, спірну квартиру АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 купила у ОСОБА_4 за відплатним договором купівлі-продажу 07 листопада 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., який її набув за безоплатним договором дарування від ОСОБА_13, посвідченого Очеретяною І.А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.10.2007 р. (а.с. 35-36).

Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами у судовому засіданні, спірну квартиру АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 купила у ОСОБА_4 за відплатним договором купівлі-продажу 07 листопада 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., який її набув за безоплатним договором дарування від ОСОБА_13, посвідченого Очеретяною І.А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03.10.2007 р. (а.с. 35-36).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 р. № 9 майно може бути витребувано від особи, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Суд не бере до уваги доводи викладені у запереченні проти позову представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 придбала спірну квартиру за договором купівлі-продажу у ОСОБА_4, який набув право власності на неї на підставі договору дарування, а не рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 р., які не оспорені та діють до цього часу. Оскільки спірна квартира придбана за договором в особи, яка не мала права її відчужувати, а тому власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували неможливість витребувати спірне майно.

Таким чином, зазначене майно (спірна квартира), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, підлягає витребуванню на користь позивача.

Одночасно, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 із займаного жилого приміщення за адресою квартира АДРЕСА_1 суд вважає необхідним зазначити, що нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як вбачається з довідки Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 13.12.2016 р. у ОСОБА_3 іншого житла крім квартира АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В позові не зазначено про виселення відповідача з наданням постійного житла. Інших даних про наявність у відповідачки житла не надано, відповідно до чого суд констатує про неможливість виселення відповідача.

Крім цього відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути пропорційно до суми задоволеного позову судовий сбір у розмірі 551,21 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10, 14, 60, 88, 154, 213 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32.6 кв. м., житловою площею 17.2 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір на користь ОСОБА_2 у сумі 551,21 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя О.С. Леонов