Справа № 457/279/16-ц
провадження №2/457/205/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Трускавецької міської ради про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконкому Трускавецької міської ради про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, а саме просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач позов мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 1995 року Відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 2002 року, виданого Трускавецькою держнотконторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1433, їй на праві власності належить 2/3 ідеальні частини квартири АДРЕСА_2. 1/3 ідеальна частина вказаної квартири зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2, який помер 20 листопада 1999 року. Останній набув право власності на вказане майно шляхом його приватизації, згідно до зазначеного вище свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 1995 року Відділом приватизації державного житлового фонду Трускавецького міськвиконкому. ОСОБА_2 (колишній свекор, 1908 р.н.) був зареєстрований за даною адресою, хоча ніколи в квартирі не проживав, оскільки мешкав у м. Львові, там і помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. З часу, коли у 1998 році ОСОБА_2 добровільно виписався з квартири, позивач, у звязку зі своєю юридичною необізнаністю вважала, що він перестав бути її співвласником. Більше того, після смерті в 1999 році її чоловіка ОСОБА_3 і оформлення спадщини на його частину квартири, вона вважала і надалі вважає себе повноправним, одноособовим власником своєї квартири, оскільки проживає в ній з 1965 року, утримує її, оплачує комунальні платежі; за весь період користування нею неодноразово здійснювала поточний та капітальний ремонти за власні кошти. Всі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у її володінні. Оскільки вона людина похилого віку, то має намір розпорядитись своїм майном, подарувавши квартиру своїй доньці. Проте, після консультації, яку надала їй нотаріус, вона усвідомила, що не може реалізувати своє право, так як 1/3 частина її квартири документально оформлена на особу, яка померла 20 листопада 1999 року.

Як вбачається з викладеного вище, починаючи з 1999 року вона відкрито, безперервно, добросовісно користується спірним майном, вчиняє всі дії, які вимагаються за законом від власника. А тому вирішила звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак її представником ОСОБА_4 подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, у разі неявки представника відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача виконкому Трускавецької міської ради в судове засідання не зявився, однак подав заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити, та закінчити розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Трускавецької міської ради.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 квартири АДРЕСА_3, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1995 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.09.2002 року, довідка №196, видана 16.02.2016 року КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

20.11.1999 року помер ОСОБА_2, співвласник вищезазначеної квартири, якому на праві спільної сумісної власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_4 в м. Т рускавці.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме будинкової книги та свідоцтва про смерть серії І-СГ №155462, ОСОБА_2 на день смерті не був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Також в матеріалах справи відсутні документи, які б стверджували про заявлення будь-якими особами вимог на спірне нерухоме майно після смерті спадкодавця.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 користується спірною частиною квартирибезперервно, відкрито і добросовісно більше 15 років. ОСОБА_1 утримує її, оплачує комунальні платежі, підтвердженням чого є квитанції, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Всі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у її володінні

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїй постанові №5 від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю слід враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

В матеріалах справи відсутні матеріали того, що позивач недобросовісно володіє вищезазначеним нерухомим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що позивач безперервно, відкрито і добросовісно володіє спірним нерухомим майном більше 10 років, відсутні підтвердження того, що дане майно належить іншим особам, суд не вбачає перешкод для задоволення позову, а вважає, що є достатньо підстав для задоволення такого і визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10,60,179,212-215,218 ЦПК України, ст. 328 ЦК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5