Справа № 570/3836/15-ц
Номер провадження 2/570/194/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області:

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної в дорожньо-транспортній пригоді,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що відповідача визнано винним за ст.124 КпАП України, внаслідок його протиправних дій йому як власнику пошкодженого майна спричинена матеріальна та моральна шкода, частково яку відшкодувала страхова компанія, у поданій до суду 16 вересня 2015 року заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 54 272 грн. 80 коп., яка складається з 52 772 грн. 80 коп. як різниця між заподіяною шкодою та проведеною страховою компанією виплатою та 1 500 грн. за проведення оцінки розміру шкоди, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 592 грн. 73 коп.

Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач до суду повторно не з»явився, його представник вкотре попросив відкласти слухання справи без жодних на це мотивованих та підтверджених підстав. У поданій до суду заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутність, стороною позивача представлені всі докази по справі, не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує. Суд вважає, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини критеріями для визначення розумності строку є складність справи (щодо її предмета), поведінка сторін (позивачів і відповідачів), поведінка органів судової влади (а також адміністративних органів, що втрутилися в процес) і важливість предмета спору для зацікавленої особи. Особи, що беруть участь у справі, не мають прямого юридичного обовязку сприяти суду в досягненні мети правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи, проте за ними повинен бути визнаний обовязок утримуватися від дій, здатних завадити судочинству. Небезпека зловживання процесуальними правами полягає в тому, що формально дії особи не виходять за межі правового поля, але вона завдає шкоди інтересам правосуддя та інших учасників цивільного процесу.

Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з"ясувавши обставини та дослідивши представлені стороною позивача докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Вимоги ст.214 цього Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2015 року о 20 год. 10 хв. на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне в с.Бронники Рівненського району Рівненської області сталася ДТП, де транспортні засоби сторін отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2, керуючи автомобілем Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку. Після цього автомобіль ОСОБА_3 д.н.з. НОМЕР_3, який рухався під керуванням позивача у попутньому до автомобіля ГАЗ напрямку, здійснив зіткнення з ним.

Відповідно до постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2015 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Питання відшкодування збитків, спричинених позивачу, не вирішувалося.

Згідно висновку № 0017 експертного автотоварознавчого дослідження від 25 травня 2015 року вартість матеріального збитку становить102 272 грн. 80 коп.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу серії АС/5168035 між відповідачем та ПрАТ «СК ПРОВІДНА» укладено вказаний договір від 29 травня 2014 року строком на 12 місяців. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., сума франшизи встановлена в розмірі 500 грн.

22 липня 2015 року позивач отримав страхову виплату від ПрАТ «СК ПРОВІДНА» у розмірі 49 500 грн. 00 коп.

Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки адміністративного правопорушення, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до адміністративної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що адміністративне стягнення, як правило, впливає на особистість правопорушника, а зобов»язання із відшкодування шкоди - на його майнову сферу.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Такий володілець несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини. Такий обов»язок виключається лише в разі, якщо буде встановлено, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним у застосуванні до спірних правовідносин у порівнянні з нормами ЦК України, яким регулюється, зокрема, порядок здійснення страхового відшкодування на території України.

Відповідно до положень ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів своєї відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Відповідно до страхового полісу страховик, яким є ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», забезпечує відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стартовим відшкодуванням). Таку різницю сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі цієї норми шкода, яка не може бути відшкодована страховиком, підлягає відшкодуванню безпосередньо винною в ДТП особою.

Поняття «франшиза» міститься у ст.9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз.2 п.12.1 ст.12 та п.37.5 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Франшиза згідно вищевказаного полісу складає 500 грн. та на вказану суму було зменшене страхове відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем шкоди внаслідок ДТП, витрати позивача на проведення експертизи, тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності.

Щодо стягнення моральної шкоди, то, не заперечуючи душевних страждань позивача у зв»язку з пошкодженням його майна, в цій частині позову необхідно відмовити, оскільки позивачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджений розмір заподіяної моральної шкоди. Суд вважає, що визнання відповідача винним у скоєнні даної ДТП та повне відшкодування завданої матеріальної шкоди становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача.

У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору відповідно до розміру задоволеного позову.

З огляду на викладене, ст.3 Конституції України, згідно ст.ст.22, 530, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законів України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Про страхування», керуючись ст.ст.11, 57, 59, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної в дорожньо-транспортній пригоді.

Стягнути з ОСОБА_2 (02 листопада 1957 р., паспорт серія СР номер 483310, виданий 24 вересня 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 006668, виданий 04 жовтня 1995 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду в розмірі 54 272 грн. 80 коп., яка складається з 52 772 грн. 80 коп. як різниця між заподіяною шкодою та проведеною страховою компанією виплатою і 1 500 грн. за проведення оцінки розміру шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (02 листопада 1957 р., паспорт серія СР номер 483310, виданий 24 вересня 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 006668, виданий 04 жовтня 1995 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 542 грн. 73 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.