АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Семиженка Г.В.,
Фурман Т.Г.,
секретарМирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені яких діє ОСОБА_5, до Херсонської міської ради Херсонської області, виконавчого комітету Херсонської міської ради Херсонської області, Публічного акціонерного товариства «Херсонський електромашинобудівний завод» про визнання недійсними та скасування актів органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, від імені яких діє ОСОБА_5, звернулися до суду з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області, виконавчого комітету Херсонської міської ради Херсонської області, Приватного акціонерного товариства «Херсонський електромашинобудівний завод» про визнання недійсними та скасування актів органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2016 року у відкритті провадження у цивільній справі на підставі зазначеної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, зазначаючи, що висновки суду щодо юрисдикції спору не відповідають положенням земельного та цивільного процесуального законодавства.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Херсонський електромашинобудівний завод» доводи скарги не визнало, ухвалу суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що предметом спору за заявленими позивачами вимогами є оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1,3 частини другої статті 17 Кодексу Адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративного судочинства.

Однак, згідно зі статтями 1,3,15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З огляду на положення статей 3,17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, і їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83,84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78,116,122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою для виникнення, зміни та припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Такий правовий висновок для визначення правил підсудності (юрисдикції) справ у сфері земельних правовідносин викладений Верховним Судом України у постанові, прийнятій 16 грудня 2015 року за результатом розгляду судовими палатами у цивільних, адміністративних та господарських справах справи №6-2510цс15 з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої статті 355 ЦПК України, який відповідно до вимог ст.3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні наведених норм права.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивачі звернулися до суду за захистом права на приватизацію (отримання у власність) земельних ділянок, що перебувають у користуванні та володінні кожного з них в зв'язку з набуттям права на житлові будинки, будівлі та споруди, що розміщені на них, вказуючи на те, що до порушення цих прав призвели владні управлінські дії (рішення) органу місцевого самоврядування, в тому числі при вирішенні питання щодо зміни цільового призначення землі та затвердження містобудівної документації міста.

При цьому позивачі оспорюють також законність рішень органу місцевого самоврядування, які мають ознаки ненормативного акта та вичерпали свою дію після їх реалізації, на підставі яких у сторін, в тому числі у ПАТ «Херсонський електромашинобудівний завод», виникли права та обов'язки щодо спірних земельних ділянок, а останньому - видано правовстановлюючий документ (державний акт) на користування землею.

До ненормативного акта належить також оспорене позивачами з точки зору його законності і рішення Херсонської міської ради від 31.08.2016 року №366 «Про відмову громадянам у дозволі на розроблення документації землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок».

Усі наведені обставини свідчать про те, що по своїй суті спірні правовідносини є приватноправовими відносинами, а позивачі обрали передбачений ст.16 ЦК України спосіб захисту права на отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності і обґрунтовано звернулися до суду в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду щодо юрисдикції даного спору зроблені без врахування наведеної вище правової позиції Верховного Суду України та обставин справи, тому ухвала суду підлягає скасуванню як постановлена з порушенням норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий підпис Л.В.Пузанова

Судді: підпис Г.В.Семиженко

підпис Т.Г.Фурман

Згідно з оригіналом:

Суддя Л.В.Пузанова