Справа №480/2291/15-ц 06.05.2016 06.05.2016 06.05.2016
Провадження №22-ц/784/1144/16
справа №480/2291/15-ц
провадження № 22ц-/784/1144/2016 Головуючий у першій інстанції: Шаронова Н.О.
категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

06 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства "ЮГцемент"

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "ЮГцемент" (далі - ПАТ "ЮГцемент"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а також покладення обов'язку,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ "ЮГцемент" про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а також покладення обов'язку.

Позивач зазначав, що перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді водія 1 класу а/м БєлАЗ-7540 автотранспортного відділення Виробництва № 1. Проте, 27 жовтня 2015 року голова комісії з припинення ПАТ "ЮГцемент" видав наказ № 729, яким дав розпорядження підготувати проект наказу на звільнення позивача.

Того ж дня, наказом голови комісії з припинення ПАТ "ЮГцемент" № 629-к його звільнено з роботи з 28 жовтня 2015 року на підставі наказу № 729 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Позивач просив визнати незаконними зазначені накази про звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також 1500 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що він не вчиняв дисциплінарного правопорушення, та звільнення проведено без погодження з профкомом підприємства. Крім того, позивач просив покласти на службову особу підприємства, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну ПАТ "ЮГцемент" у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2016 року позов задоволено частково. Постановлено визнати незаконними спірні накази про звільнення позивача, поновити останнього на раніше займаній посаді та стягнути з відповідача на користь позивача 26270 грн. 64 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1500 грн. моральної шкоди. Також судом розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЮГцемент", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 з 27 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ "ЮГцемент" працюючи на посаді водія 1 класу а/м БєлАЗ-7540 автотранспортного відділення Виробництва № 1.

Наказом № 629-к від 27 жовтня 2015 року позивача звільнено з роботи з 28 жовтня 2015 року на підставі наказу № 729 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що підставою для звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України стало порушення позивачем п. п. 1.5.3., 1.5.4., 2.8, 2.9 Положення про пропускний і внутрішньооб'єктовий режим ПАТ "ЮГцемент" в частині порядку внесення та винесення ТМЦ, п. п. 1.1., 1.9., п. 1.10. Розділу ІІІ, п. 1 Розділу VІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку в частині утримання від дій, що перешкоджають іншим працівникам виконувати їхні трудові обов'язки, поважного ставлення до інших співробітників та неухильного дотримання вимог пропускного та внутрішньооб'єктового режиму ПАТ "ЮГцемент", який встановлено на підприємстві, та те що невиконання ОСОБА_3 без поважних причин правил внутрішнього трудового розпорядку є систематичним.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як видно з протоколу зборів профкому первинної незалежної профспілкової організації (ПНПО) працівників ПАТ "ЮГцемент" від 23 листопада 2014 року, позивач є членом вказаної профспілкової організації (а.с. 132, 133).

20 жовтня 2015 року голова комісії з припинення ПАТ "ЮГцемент" звернувся до голови ПНПО працівників ПАТ "ЮГцемент" із поданням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня (справа № 6-104цс14) та від 22 жовтня (справа № 6-163цс14) 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-703 цс15.

Згідно протоколу зборів профкому ПНПО працівників ПАТ "ЮГцемент" від 25 жовтня 2015 року, профком прийняв рішення відмовити в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, та доручив голові профкому підготувати мотивоване повідомлення про прийняте рішення, яке направити адміністрації підприємства (а.с. 190-191).

Як вбачається із змісту письмового повідомлення голови профкому ПНПО працівників ПАТ "ЮГцемент" від 25 жовтня 2015 року, в ньому зазначено про прийняте профкомом рішення відмовити адміністрації в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 При цьому, в повідомленні міститься обґрунтування такої відмови, зокрема, аналіз фактичних обставин, за яких стався інцидент за участі позивача та охоронця, та обставини, які не були враховані відповідачем при прийнятті рішення про звільнення позивача, зокрема, надана оцінка діям позивача, в яких на думку профкому відсутні ознаки порушення трудової дисципліни (а.с. 8).

Отже, відмова профкому в наданні згоди на звільнення позивача є достатньо, добре аргументованою.

Посилання апеляційної скарги на відсутність обґрунтування відмови в тексті протоколу засідання профкому, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки допитані в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідків члени профкому - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, підтвердили обставини прийняття рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, в тому числі стосовно обґрунтування такої відмови.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_3 проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, що є підставою для визнання спірних наказів незаконними, поновлення позивача на роботі з дати звільнення та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України.

Також суд правильно встановив, що таке порушення трудових прав позивача призвело до його моральних страждань, в зв'язку з чим, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 1500 грн. моральної шкоди за правилами ст. 237-1 КЗпП України. При цьому, судом прийнято до уваги характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, ступінь їх доведеності та інші суттєві обставини справи.

Твердження апеляційної скарги про те, що в наказі № 729 проведено аналіз повідомлення профкому та наведено мотиви, з яких адміністрація підприємства не погодилась з доводами відмови профкому в наданні згоди на звільнення позивача, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Аналіз частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 жовтня 2014 року № 6-163цс14.

Інших доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ЮГцемент" відхилити, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська