ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1459/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі : головуючого судді Набудович І.О., за участю секретаря Петрик А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна

встановив :

На стадії доповнень під час з'ясування головуючим у сторони позивача питань, пов'язаних з проведенням експертизи (з урахуванням вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України), представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заявлено відвід головуючому судді Набудович І.О. з підстав незадоволення веденням процесу, безпідставного відкладення розгляду справи, наданні консультацій стороні позивача під час судового засідання, що на думку останнього свідчить про зацікавленість головуючого, внаслідок чого виникли сумніви в об'єктивності судді при розгляді конкретної справи. Вимоги даної заяви підтримала в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 не погодилися із підставами заявленого відводу.

Вислухавши думку учасників судового засідання з приводу заявленого відводу головуючому, суд приходить до наступного висновку.

Ст.ст. 20, 21 ЦПК України визначено виключний перелік підстав, коли суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу).

Здійснення, згідно з законом, процесуальної діяльності судді у ході розгляду будь - якої справи, при відсутності обставин, вказаних у ст.ст. 20, 21 ЦПК України, не можна вважати мотивами неупередженості та необ'єктивності.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Разом з тим, відповідно до п. п. 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями NN 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11 та 13.12.85, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в Конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин. Як зазначено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст. ст. 126 і 129 Конституції, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов'язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст. 6 цього Закону встановлено заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання й поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Офіційне тлумачення вищевказаних положень Основного Закону стосовно незалежності й недоторканності суддів та заборони впливу на суддів у будь-який спосіб дано рішенням Конституційного Суду від 01.12.2004 N 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу.

Конституційний Суд у рішенні від 11.03.2011 N 2-рп/2011 у справі за конституційним поданням 53 народних депутатів щодо відповідності Конституції (конституційності) окремих положень Закону "Про Вищу раду юстиції" встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя, що суперечить Конституції.

З огляду на це будь-які незаконні втручання або вплив на суд чи суддів, хоч би від кого вони виходили та з якою метою чинилися, є неприпустимими і підлягають правовій оцінки згідно Кримінального закону.

Враховуючи відсутність жодних перелічених у ст.ст. 20, 21 ЦПК України підстав для відведення головуючого судді від участі в розгляді справи, встановлену заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суддю у будь-який спосіб, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід і відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст..ст. 20, 21, 23 ЦПК України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України від 23 лютого 2006 р. N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Набудович Ірини Олександрівни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Набудович