Справа № 457/76/16-ц
провадження №2/457/154/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач свої позивні вимоги мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу у 2008 році сторонами була набута у власність двохкімнатна квартира, за адресою: АДРЕСА_1. Однак згідно свідоцтва про право власності САС 281252 від 28.09.2008 року, єдиним власником даної квартири є відповідач ОСОБА_2 Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, однак представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, у разі повторної неявки відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи/

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився і не повідомив причини своєї неявки, хоча його належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи і від нього не поступало клопотання про слухання справи у його відсутності, тому за вказаних обставин, суд вирішив слухати справу без його участі.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, підтвердженням чого є свідоцтво про одруження серії 1-СІ №070220. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії 1-СГ №057932, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року по справі №759/15267/15-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Матеріалами справи встановлено, що під час проживання у шлюбі ОСОБА_2 28.09.2008 року набув у власність квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 59,8 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м., підтвердженням чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №51632162 від 14.01.2016 року. Як вбачається з вищенаведеного, дане нерухоме майно набуте відповідачем під час проживання в шлюбі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі наявності в майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, пятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Відповідно до ч1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, а саме слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двохкімнатну квартиру №61 по вул ОСОБА_4, 9 у м. Трускавці Львівської області та здійснити поділ майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частину на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,179,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст. 60,61,63,69,70 СК України, ст. 368,370,372 ЦК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двохкімнатну квартиру №61 по вул ОСОБА_4, 9 у м. Трускавці Львівської області

Здійснити поділ майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частину двокімнатної квартири АДРЕСА_4.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5