Справа № 583/1834/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Центр надання адміністративних послуг в м. Охтирка і Охтирському районі, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,

встановив:

08 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що17.10.1987 року між нею та виконкомом Охтирської міської ради укладено договір найму житлового приміщення АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстровані також її донька ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які 2012 року виїхали проживати до Російської Федерації. Таким чином відповідачі добровільно виселилися та змінили своє місце проживання та до цього часу не поверталися. В звязку з тим, що відповідачі не бажають добровільно зніматися з реєстрації, просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, просила задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявилися. В письмовій заяві ОСОБА_2 висловила згоду з позовом.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Між сторонами склалися правовідносини, що витікають із здійснення права користування квартирою та регулюються Житловим кодексом України.

Згідно ч.1 ст.61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Судом встановлено, що 17.10.1987 року між керуючим управління будинками ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір найму квартири АДРЕСА_3 (а.с.3, 4).

Згідно акту затвердженого 26.05.2016 року ПП «Базис» встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4, зареєстровано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, але фактично в даній квартирі проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.6).

Реєстрація відповідача у зазначеному житловому будинку порушує права позивача, так як вона вимушена сплачувати за відповідачів комунальні послуги.

Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною 1, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Таким чином, суд вважає, що згідно зі ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщення, внаслідок тривалої відсутності і суд не встановив поважних причин, які б стали підставою для продовження 6-ти місячного терміну, а тому дані вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Що стосується позовної вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, суд приходить до висновку, що визнання в судовому порядку відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття їх з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації місяця проживання задоволенню не підлягає.

На прохання позивача судові витрати залишаються за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 65, 71, 72, 163 ЖК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник

з оригіналом згідно: /підпис/