Провадження № 22-ц/783/2437/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я.. ОСОБА_2

секретар - Симець В.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім"єю та визнання права на спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішення, таке в апеляційному порядку оскаржив представник позивача.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_4 задоволити повністю.

Мотивує тим, що суд не взяв до уваги пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили факти викладені позивачем у позовній заяві. Зокрема, стверджували, що знають ОСОБА_4 як члена сім»ї померлого, а не як зазначив суд студента померлого ОСОБА_10

Вважає безпідставним та необґрунтованим посилання суду як на підставу відмови у задоволенні позову факт реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 3 162 грн. 77 коп. за адресою: АДРЕСА_3, оскільки ані реєстрація місця проживання за іншою адресою, ані наявність заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг не можуть заперечувати факту проживання позивача однією сім»єю з померлим ОСОБА_11.

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить залишити таке без змін.

Інші учасники в судове засідання не з»явились повторно. Належним чином повторно повідомлені про дату розгляду справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток, а саме ОСОБА_4 25.04.2016 року та його представником ОСОБА_5 - 23.04.2016 року за клопотанням якого судом відкладався розгляд справи 18.04.2016 року. Позивач ОСОБА_4 в інтересах якого подана апеляційна скарга про причини неявки не повідомив жодного разу. Його представник ОСОБА_5 доказів поважної причини неявки до суду 18.04.2016 року не надав. Повторно надіслав клопотання про відкладення розгляду справи за його апеляційною скаргою по причині незадовільного стану здоров»я, не долучивши та не зазначивши про докази, якими підтверджено обґрунтованість такого клопотання по відкладення справи за його апеляційною скаргою повторно. За таких обставин, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справу у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із встановлених у справі обставин, а саме, що гр.-н ОСОБА_10, про проживання з яким однією сім»єю заявлено позов позивачем, був зареєстрований, проживав з 10.02.1982 року в квартирі АДРЕСА_1 у Львові по день смерті, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і проживання, виданої ЛКП «Снопківське» №1190 від 04.06.2014 року (а.с.84).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.77).

Після його смерті відкрилася спадщина за законом на квартиру по вказаній адресі.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 21.07.2014 року звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.85). Особі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що на час смерті ОСОБА_10, дата якої у свідоцтві про його смерть вказана як приблизна ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки смерть була виявлена пізніше, - позивач перебував за межами м. Львова. Копію свідоцтва про смерть було видано громадянці ОСОБА_12

Мотиви позову про проживання однією сім»єю з ОСОБА_13 з 1994 року постійно, суд обгрунтовано знайшов не доведеними, про що навів достатньо мотивів у своєму рішенні.

Доводи позивача про те, що він доглядав за ОСОБА_10, вів спільне господарство, приймав участь в оплаті комунальних послуг, здійснював ремонт у квартирі, а відтак, виконував всі обов»язки члена сімї квартиронаймача не підтверджено належними та допустимими доказами.

Спростованими також є посилання позивача про те, що в близькому колі їхніх спільних знайомих, ОСОБА_10 називав його своїм сином, оскільки свідки допитані по клопотанню позивача цих обставин не ствердили, у квартирі особи не були, що слідує із звукозапису фіксування судового процесу технічними засобами. Свідки ствердили про добрі стосунки позивача з ОСОБА_10 як колишнього його студента з викладачем, наданням допомоги у використанні комп»ютерної техніки.

Обґрунтовано визнано спростованими покликання позивача на той факт, що він приймав участь в оплаті комунальних послуг, оскільки це не підтверджено жодними квитанціями чи платіжними дорученнями.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК Украни, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Сім'ю, згідно ч.2 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Частиною 2 статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено факту спільного проживання із спадкодавцем, в тому числі продовж п»яти років, що передували його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як визначено в ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За таких обставин суд обґрунтовано відхилив і вимогу про визнання права на спадкове майно та врахував, що згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Суд врахував роз»яснення, що у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмових доказів на підтвердження мотивів, викладених у позові, позивачем не надано, не зазначено про наявність і у апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції досліджено всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, яким надано належну оцінку на предмет їх допустимості, достовірності, достатності і взаємний зв'язок у сукупності, та прийнято законне рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 січня 2016 залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді