Справа № 182/3733/16-ц
Провадження № 2/0182/3054/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.08.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадок за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадок за законом.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

18 грудня 2015 року померла його бабуся ОСОБА_5. При житті остання заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала останній згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1994 року, зареєстрованого КП НМБТІ за № 8-2331-2. Але в зазначеному свідоцтві прізвище бабусі зазначено „Васілєвська, а в свідоцтві про смерть „Василевська. Зазначена помилка сталася при перекладі бабусиного прізвища, а саме: в приватизаційному платіжному дорученні від 10 березня 1994 року бабусине прізвище записано на російській мові „Василевская, а в свідоцтві про право власності на житло прізвище бабусі записано на українській мові „Васілєвська. У звязку з зазначеною помилкою він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вимушений звернутись до суду. З 14 липня 1981 року ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті. Він мешкав разом з нею з 2006 року по день її смерті і мешкає зараз, про що надає довідку ОСББ „Зелений дім-166 та довідку ТОВ „КК „ОСОБА_6 Нікополь. Крім того, надає довідку Нікопольського РВ ГУДМС України в Дніпропетровські області № 3967 від 24 грудня 2015 року, згідно якої 27 березня 2002 року, при загальному обміні паспорта громадянина СРСР, було зроблено переклад прізвища з російської „Василевская на українську „Василевська. Прізвище ОСОБА_5 (Василєвська) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах є ідентичними. У відповідності з п.6 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його батько - син померлої ОСОБА_2 та його рідні сестри - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не були зареєстровані з померлою і не звертались з заявою про прийняття спадщини і на даний час відмовляються від спадщини на його користь, так як він постійно мешкав зі своєю бабусею ОСОБА_5, доглядав її та поховав, про що свідчить договір-замовлення № 1913 на організацію та проведення поховання від 18 грудня 2015 року. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від

її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Він фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі,ОСОБА_5, так як постійно мешкав з нею до дня її смерті і на даний час мешкає в її квартирі та вважає, що, відповідно, до діючого законодавства має цілком законне право на оформлення за собою спадкових прав на зазначене спадкове майно. Тому вимушений звернутись в суд.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач підтримав позов в повному обсязі, відповідачі проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно з п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суди розглядають справи про

встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на

спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав

разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.12.2015 року померла бабуся позивача ОСОБА_5 (а.с.5). При житті остання заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала останній згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року, зареєстрованого КП НМБТІ за № 8-2331-2 (а.с.6-12). Але в зазначеному свідоцтві прізвище спадкодавиці зазначено „Васілєвська, а в свідоцтві про смерть „Василевська. Зазначена помилка сталася при перекладі прізвища спадкодавці державним органом реєстрації. З 14.07.1981 року ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до дня своєї смерті (а.с.16). Позивач мешкав разом зі спадкодавицею з 2006 року по день її смерті і мешкає зараз, про що надає довідку ОСББ „Зелений дім-166 та довідку ТОВ „КК „ОСОБА_6 Нікополь (а.с.16-18). Крім того, в матеріалах справи є довідка Нікопольського РВ ГУДМС України в Дніпропетровські області № 3967 від 24.12.2015 року, згідно якої 27.03.2002 року, при загальному обміні паспорта громадянина СРСР, було зроблено переклад прізвища з російської „Василевская на українську „Василевська. Прізвище ОСОБА_5 (Василєвська) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах є ідентичними (а.с.14). Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є відповідачі по справі, які не були зареєстровані з померлою і не звертались з заявою про прийняття спадщини і на даний час відмовляються від спадщини на користь позивача. Позивач постійно мешкав зі спадкодавицею, доглядав її та поховав, про що свідчить договір-замовлення № 1913 на організацію та проведення поховання від 18.12.2015 року (а.с.13). Тобто позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_5, так як постійно мешкав з нею до дня її смерті і на даний час мешкає в її квартирі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Встановити факт належності ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1994 року, виданого, згідно з розпорядженням (наказом) від 24 грудня 1993 року, № 2331, зареєстрованого КП НМБТІ у реєстровій книзі за № 8-2331-2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на

однокімнатну квартиру, загальної площі 31,2 кв.м., житлової 17,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 18 грудня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_7