Ухвала

іменем україни

28 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Кіровограда в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішення і державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання їх повернути, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року прокурор міста Кіровограда звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсними пункти 22-24 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1»; визнати недійними державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, видані 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1 000 кв. м; зобов'язати ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1 200 кв. м.

В обґрунтування вказаних вимог, зазначав, що рішенням Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 200 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку і для ведення садівництва.

Цим же рішенням, ОСОБА_4 передано у власність земельні ділянки площею 1 000 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови та площею 1 200 кв. м (рілля) для ведення садівництва.

Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради зроблено висновок від 12 серпня 2009 року № 3615 по проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_1 в м. Кіровограді. Проект землеустрою погоджено за умови внесення змін до містобудівної документації (генерального плану м. Кіровограда).

Вважає, що генеральним планом м. Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, землі в районі АДРЕСА_1, в тому числі спірні земельні ділянки, віднесено до території зелених насаджень загального користування, а тому вони не можуть бути передані у приватну власність.

З урахуванням вказаного позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсними: пункти 22-24 рішення Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по АДРЕСА_1»; державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, видані 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельні ділянки площею 1 000 кв. м та площею 1 200 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності , які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

У статті 17 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації з урахування планів земельно-господарського устрою (ст. 21 Закону України «Про основи містобудування»).

Частиною 4 ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що рішення органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом, відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

Згідно зі статтями 38, 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорій здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі.

З урахуванням вказаного, задовольняючи позов, апеляційний суд правильно виходив із того, що рішенням Кіровоградської міської ради від 03 вересня 2009 року № 2469 (пункти 22-24) всупереч Генеральному плану міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки, передбаченого ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій» та пунктами 1.1-1.4 ДБН Б.1.1-4-2002, без проведення державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у приватну власність ОСОБА_4 незаконно передано земельні ділянки, які віднесені генеральним планом до територій зелених насаджень загального користування, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі та для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі, які розташовані по АДРЕСА_1 у м. Кіровограді. Наслідками визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення міської ради є визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на спірні земельні ділянки, виданих на ім'я ОСОБА_4, та витребування вказаних земельних ділянок із її володіння.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня В.М. Коротун