Провадження № 2/522/1744/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

судді -Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання -Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.12.2015 року звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в загальній сумі 91 641 грн. 74 коп., посилаючись на те, що рішенням Приморського районного суду від 01.02.2012 року стягнуто з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 року складало 252462,64 грн. Рішення набрало чинності 11.02.2012 року.

Вказаним рішенням встановлено наступні факти: 07.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір відсоткового займу, згідно якого позивач дав в займи 25000 євро відповідачу терміном до 27.10.2009 року зі сплатою 18% річних. 05.02.2009 року позивач дав відповідачу в займи за цим договором ще 1000 євро. Сторонами було змінено термін повернення коштів до 17.05.2009 року. Позика в розмірі 6000 євро, а також відсотки до серпня 2010 року були повернуті. Залишок заборгованості на час прийняття рішення 01.02.2012 року становив 23020 євро, в тому числі основна заборгованість в сумі 20000 євро, відсотки за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року включно - 2170 євро, 3% річних за період з 17.05.2010 року по 17.10.2011 року від 20000 євро - 850 євро.

На підставі виконавчого листа, виданого 06.03.2012 року, постановою від 19.03.2012 року ВДВС Приморського району м. Одеси відкрито виконавче провадження з примусового стягнення боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ на 01.02.2012 року складає 252462,64 грн. В порядку примусового виконання вказаного рішення суду відділом ДВС Приморського району м. Одеси в безготівковому порядку йому перераховано: 27.11.2012 року - 91321 грн. та 01.02.2013 року - 20096 грн. В іншій частині до теперішнього часу рішення суду не виконано.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 року у звязку з невиконанням умов вищевказаного договору займу та рішення суду від 01.02.2012 року позовні вимоги позивача задоволено та прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 110250,44 гривень, а також судові витрати, а саме витрати на публікацію в засобах масової інформації у розмірі 428,40 гривень, а всього 110678,84 (сто десять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 84 коп.) гривень.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення розрахунку позову, оскільки в первісній редакції було допущено помилку в частині розрахунку відсотків за користування коштами та 3% річних - замість 17 місяців розрахунок здійснено за 19 місяців. З урахуванням уточнення розрахунку позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь заборгованості в загальному розмірі 87 866 грн. 03 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 за довіреністю від 20.04.2015 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю від 10.07.2015 року проти задоволення позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що оскільки правовідносини за договором припинились у звязку із закінченням строку дії договору, який було укладено на визначений термін, стягнення відсотків за користування грошовими коштами за договором слід вважати не законним та не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних, оскільки вказані розрахунки потрібно здійснювати за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року, тобто за 17 місяців, а не 19, як це зазначено в первісному розрахунку заборгованості.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси було частково задоволено позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу. Вказаним рішенням було стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 23020 євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 року складало 252462,64 грн. Рішення набуло чинності 11.02.2012 року.

Вказаним рішенням встановлено наступні факти: 07.10.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір відсоткового займу, згідно якого позивач дав в займи 25000 євро відповідачу терміном до 27.10.2009 року зі сплатою 18% річних. 05.02.2009 року позивач дав відповідачу в займи за цим договором ще 1000 євро. Сторонами було змінено термін повернення коштів до 17.05.2009 року. Позика в розмірі 6000 євро, а також відсотки до серпня 2010 року були повернуті. Залишок заборгованості на час прийняття рішення 01.02.2012 року становив 23020 євро, в тому числі основна заборгованість в сумі 20000 євро, відсотки за період з жовтня 2010 року по жовтень 2011 року включно - 2170 євро, 3% річних за період з 17.05.2010 року по 17.10.2011 року від 20000 євро - 850 євро.

На виконання рішення суду від 01.02.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси 06.03.2012 р. було видано виконавчий лист.

19.03.2012 р. постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/3509/11, виданого 06.03.2012 р. Приморським районним судом м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 року у звязку з невиконанням умов вищевказаного договору займу та рішення суду від 01.02.2012 року позовні вимоги позивача задоволено та прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 110250,44 гривень, а також судові витрати, а саме витрати на публікацію в засобах масової інформації у розмірі 428,40 гривень, а всього 110678,84 (сто десять тисяч шістсот сімдесят вісім грн. 84 коп.) гривень.

Даним судовим рішенням встановлено, що згідно заяви про видачу готівки № 23459128 від 27.11.2012 року та № 24451925 від 01.02.2013 року в порядку виконання рішення суду позивачу було сплачено відповідно 91321 грн. та 20096 грн.

Відповідно до листа Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 08.07.2014 р. позивачу також 14.05.2014 р. було перераховано 47,73 грн.

На виконання рішення суду від 06.10.2014 року Приморським районним судом м. Одеси 13.11.2014 року було видано виконавчий лист.

Однак, жодних доказів виконання боржником зобовязання суду не надано.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до договору займу передбачено сплату процентів в розмірі 18% на рік. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача, що оскільки правовідносини за договором припинились у звязку із закінченням строку дії договору, який було укладено на визначений термін, стягнення відсотків за користування грошовими коштами за договором є неправомірним.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється його виконанням. Таку ж позицію висловлено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільного та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, тобто права на отримання 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат.

Таким чином, факт припинення правовідносин за договором повязується не з закінченням строку дії договору, а фактом належного виконання зобовязання. Оскільки відповідачем зобовязання повністю не виконано, дійсним є і обовязок сплати передбачених договором 18 % річних. Норми ст. 625 ЦК України, на які посилається представник відповідача, встановлюють лише відповідальність за порушення грошового зобовязання. Сплата 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат не виключає сплати відсотків за користування грошовими коштами, які встановлено та погоджено сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що залишок за основним боргом складає 107 877 грн. 27 коп., у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в наступному розмірі:

-18 % річних за користування грошовими коштами за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року включно (17 місяців ?1,5%=25 %) від суми 107 877 грн. 27 коп. 27 508 грн. 70 коп.;

-3% річних за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року включно (17 місяців ? 0,25 %) від суми 107 877 грн. 27 коп. 4 584 грн. 78 коп.;

-індекс інфляції за період з червня 2014 року по жовтень 2015 року включно склав 151, 7%, що від суми 107 877 грн. 27 коп. становить 55 772 грн. 55 коп.;

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 87 866 грн. 03 коп.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 879 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 206, 212- 214 ЦПК України, ст.ст. 526, 1048 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором від 27.10.2008 року в загальному розмірі 87 866 ( вісімсот сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 03 копійки, яка складається з заборгованості зі сплати процентів за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року включно в розмірі 27 508 (двадцять сім тисяч пятсот вісім) гривень 70 копійок, 3% річних за період з серпня 2014 року по грудень 2015 року включно в розмірі 4 584 (чотири тисячі пятсот вісімдесят чотири) гривні, індекс інфляції за період з червня 2014 року по жовтень 2015 року включно в розмірі 55 772 (пятдесят пять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 55 копійок.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь держави належну до сплати суму судового збору в розмірі 879 ( вісімсот сімдесят девять) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

08 квітня 2016 року