Провадження № 2/200/3099/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"22" листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 02 грудня 2014 року о 14-00 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі б. 29 по вул. Героїв Сталінграда у м. Дніпропетровськ, під час руху не обрав безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем позивачки «Форд» д/н НОМЕР_2. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/2992424 у ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія». З метою отримання страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль позивачка подала до ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» заяву про страхове відшкодування від 30.01.2015 року та всі необхідні документи. На теперішній час ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» не виконала свої зобовязання щодо виплати страхового відшкодування, жодної інформації щодо прийнятого рішення від страхової компанії не надходило. Згідно з висновком № 2906 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку КТЗ від 27.05.2015 року вартість матеріального збитку нанесеного позивачу як власнику автомобіля «Форд» д/н НОМЕР_2, становить 27854,24 грн. Вартість ремонту за даним висновком складає 54977,26 грн. Витрати по визначенню матеріального збитку склали 800,00 грн. Виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена до 30.04.2015 року, тому на підставі ст. 625 ЦК України та 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_4 «УТСК» має сплатити страхове відшкодування в сумі 27854,24 грн., а також пеню 3021,99 грн., три відсотки річних у розмірі 151,10 грн., індекс інфляції у розмірі 612,79 грн. Також просить стягнути з ОСОБА_4 «УТСК» витрати за направлення телеграми по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля у розмірі 91,58 грн. Позивач зазначає також, що вартість відновлювальних робіт по ремонту автомобіля склала 55603,20 грн., тому з відповідача ОСОБА_2 має бути стягнута різниця між страховою виплатою та реальними витратами (55603,20 грн. 27854,24 грн.)= 27748,96 грн. Просить також стягнути з ОСОБА_2 витрати за послуги експерта по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 800,00 грн., витрати за направлення телеграми по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля у розмірі 90,59 грн. Крім того, позивачу була заподіяна моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях в результаті пошкодження автомобіля, що призвело до погіршення здоровя, депресії, порушення сну. Неправомірні дії винуватця ДТП порушили нормальні життєві звязки позивача та зажадали додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_2 Просить також стягнути з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог витрати по правовій допомозі в розмірі 2500 грн., та витрати по оплаті судового збору.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2: суму в розмірі 28748,96 грн. що є різницею між розміром страхового відшкодування та реальними збитками по ремонту автомобіля; витрати на послуги експерта по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 800,00 грн., витрати за направлення телеграми по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля у розмірі 90,59 грн.; 5000 грн. моральної шкоди; суму у розмірі 300 грн., що є витратами за оголошення в газеті. Стягнути з ОСОБА_4 «УТСК» страхове відшкодування в розмірі 12297,25 грн.; пеню в розмірі 6299,84 грн., три відсотки річних у розмірі 353,15 грн.; індекс інфляції у розмірі 832,48 грн.; суму у розмірі 91,58 грн. за направлення телеграми. Стягнути з обох відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог витрати по правовій допомозі у розмірі 2500,00 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення про виклик в судове засідання в газеті «Вісті Придніпровя» № 7 (1706) від 04.02.2016 року причин неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 17.02.2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, надав суду письмові заперечення на позов.

У запереченнях відповідача зазначено, що 07 липня 2014 року між ОСОБА_4 «УТСК» і ОСОБА_3 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів шляхом видачі поліса № АІ/2992424 щодо транспортного засобу ВАЗ 2101 д/з 38327АН. ДТП, про яку йде мова у спорі, сталася 02 грудня 2014 року. 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 «УТСК» про зазначену ДТП. 02 лютого 2015 року на адресу ОСОБА_4 «УТСК» надійшла заява ОСОБА_1 про отримання страхового відшкодування за наслідками ДТП, чим порушено строк, встановлений п.35.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відповідно до п.36.2 цього Закону строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. ОСОБА_1 було подано заяву на отримання страхового відшкодування з простроченням на 31 день, тим самим страховиком було збільшено строк здійснення виплати страхового відшкодування до 17 червня 2015 року. 03 грудня 2014 року представником Компанії «Юніверсал Асістанс» на підставі договору проведено огляд КТЗ Форд Фієста та складено акт з описом пошкоджень (дефектна відомість). Також 06 липня 2015 року було складено Звіт про визначення вартості відновлювального ремонту, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу становить 15556,99 грн. Враховуючи зазначене, страховиком було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 14556,99 грн. (з урахуванням франшизи 1000 грн.). 08 липня 2015 року страхове відшкодування було перераховано на рахунок ТОВ «Торгово-виробнича компанія «Ентоні», що був зазначений в заяві ОСОБА_1, та за період прострочення страхового відшкодування в 20 днів ОСОБА_4 «УТСК» було сплачено пеню в сумі 486,56 грн. 04 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_4 «УТСК» надійшла заява ОСОБА_1 щодо відкликання страхового відшкодування, перерахованого на рахунок ТОВ «Ентоні», в звязку з чим ОСОБА_4 «УТСК» звернулось до ТОВ «Ентоні» про повернення перерахованих коштів та 07 жовтня 2015 року здійснила виплату страхового відшкодування та пені на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 З приводу стягнення витрат по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля відповідач зазначає, що відповідно до п.33.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники пошкодженого транспортного засобу зобовязані забезпечити страховику можливість провести огляд пошкодженого автомобіля. З урахуванням зазначеного, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 02 грудня 2014 року о 14-00 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі будинку № 29 по вул. Героїв Сталінграда у м. Дніпропетровськ, під час руху не обрав безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, яка знаходилась попереду нього. ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 ПДР України. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2015 року по справі № 199/10541/14-ц ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення: штраф на користь держави у розмірі 425 грн. Постанова набрала законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_2 не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

07 липня 2014 року між ОСОБА_4 «УТСК» і ОСОБА_3 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів шляхом видачі поліса № АІ/2992424 щодо транспортного засобу ВАЗ 2101 д/з 38327АН (а.с. 66).

Згідно поліса, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн., розмір франшизи одна тисяча гривень.

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абзацу другого пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

У вищезазначеній ДТП транспортному засобу «Форд» д/н НОМЕР_2були спричинені механічні пошкодження.

Транспортний засіб «Форд» д/н НОМЕР_2належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 2906 від 27.05.2015 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Форд» д/н НОМЕР_2, складає 27854,24 грн. Вартість відновлювального ремонту за даним висновком складає 54977,26 грн. (а.с. 11).

30 січня 2015 року ОСОБА_1 подано на адресу ОСОБА_4 «УТСК» заяву про страхове відшкодування, яку відповідачем отримано 02.02.2015 року. В заяві позивач прохав перерахувати страхове відшкодування на реквізити отримувача ТОВ Торгово-виробнича компанія «Ентоні» (а.с. 60).

Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 36.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його… У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Статтею 36.5 вказаного закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2015 року ТОВ «Юніверсал Асістанс Україна» було складено Звіт про визначення вартості відновлювального ремонту, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу становить 15556,99 грн.

Таким чином, в матеріалах справи наявні два суперечливі висновки щодо вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На думку суду, пошкодження, вказані експертом у висновку № 2906 від 27.05.2015 року, описано вичерпно та детально, і дають більш чітку картину ступеня та розміру пошкоджень автомобіля порівняно зі Звітом № 60/51.12.14 від 06.07.2015 року, складеним ТОВ «Юніверсал Асістанс Україна», де пошкодження не описано взагалі, а є посилання на дефектну відомість, яка не додана до звіту і відповідачем до суду не надавалася.

Крім того, перелік виконаних ремонтних робіт та замінених деталей автомобіля згідно з Актом № 095 від 24.06.2015 року, де фактична вартість ремонту складає 55603,20 грн., в основному співпадає з переліком пошкоджень та відновлювальних робіт, наведених у висновку № 2906 від 27.05.2015 року, що дає суду змогу прийти до висновку, що вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, нанесеного позивачу, зазначена у висновку № 2906 від 27.05.2015 року, є більш достовірною та відповідає фактичному стану справ.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику автомобіля Форд д/н НОМЕР_2, становить 27854,24 грн.

З матеріалів справи вбачається, що страховиком було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 14556,99 грн., виходячи з розрахунку: 15556,99 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу згідно Звіту від 06.06.2015 року з вирахуванням франшизи 1000 грн.), що підтверджується страховим актом № 2160-14 та наказом № 1242-2/В (а.с. 78, 79).

Страхове відшкодування в розмірі 14556,99 грн. відповідач перерахував позивачу 08 липня 2015 року на реквізити, вказані ОСОБА_1 у заяві про страхове відшкодування (а.с. 80).

Таким чином із врахуванням вже виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 14556,99 грн., з відповідача ОСОБА_4 «УТСК» підлягає стягненню на користь позивача: 27854,24 грн. - 14556,99 грн. 1000 грн. = 12297,25 грн.

Статтею 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідачем самостійно розрахована пеня виходячи з прострочення страхового відшкодування з 18.06.2015 року по 07.07.2015 року 20 днів, в сумі 486,56 грн., яку сплачено позивачу на ті ж реквізити 09 липня 2015 року (а.с. 82).

З урахуванням того, що заява про здійснення страхового відшкодування подана ОСОБА_1 з порушенням строку, встановленого ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та відповідачем ОСОБА_4 «УТСК» у відповідності зі ст. 36.2 названого Закону обґрунтовано збільшено строк здійснення страхового відшкодування до 17 червня 2015 року, суд вважає вірним наступний розрахунок пені: 26854,24/365х20х30%х2=882,88 грн. З урахуванням, що відповідач сплатив пеню у розмірі 486,56 грн., стягненню підлягає сума 882,88 грн. - 486,56 грн. = 396,32 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, зазначив, що оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобовязання.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» повинна виплатити пеню у розмірі 6 299 грн. 84 коп., три відсотки річних у розмірі 353 грн. 15 коп., індекс інфляції у розмірі 832 грн. 48 коп.

З приводу стягнення з ОСОБА_4 «УТСК» витрат по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля суд зазначає наступне.

Відповідно до п.33.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники пошкодженого транспортного засобу зобовязані забезпечити страховику можливість провести огляд пошкодженого автомобіля.

Таким чином, законодавчі підстави для стягнення з страховика витрат по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля відсутні, в звязку з чим в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

З огляду на зазначене, враховуючи принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Коржевич.В. на користь позивача різницю між страховою виплатою (26854,24 грн.) та реальними витратами, які відповідно до акту виконаних робіт № 095 від 24.06.2015 року та квитанцій про прибуткового касового ордеру № 1 від 17.06.2015 року, № 2 від 18.06.2015 року, № 3 від 19.06.2015 року, № 4 від 22.06.2015 року, № 5 від 23.06.2015 року, № 6 від 24.06.2015 року склали 55603,20 грн.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 55603,20 грн. - 26854,24 грн. = 28748,96 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

В ході судового розгляду достовірно встановлено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2

Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 5000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в звязку з необхідністю вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля, тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Крім того, з урахуванням положень ст. 22 ЦК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 підтверджені документально витрати на за направлення телеграми по запрошенню на огляд пошкодженого автомобіля, в сумі 90,59 грн. (а.с. 21), та витрати за послуги експерти по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 800 грн. (а.с. 18).

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів понесених витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ОСОБА_4 на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги, згідно з п.4.1 якого замовник, тобто ОСОБА_1 зобовязується сплатити виконавцю плату, яка складає 2500 грн. (а.с. 27).

Позивачем надано до суду документальні докази щодо фактичної сплати ним суми у розмірі 2500 грн. квитанцію до прибуткового касового ордеру від 15.06.2015 року (а.с. 28), а також докази, що особа, яка надавала правову допомогу, є фахівцем у галузі права диплом про здобуття ОСОБА_5 кваліфікації юриста (а.с. 30).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 2500 грн. за надання правової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 не зявлявся в судове засідання та не повідомляв суд про причини неявки, тому позивачем здійснено витрати в сумі 300,00 грн. за публікацію оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» (а.с. 98), в звязку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57 61, 76, 88, 169, 209, 212 215, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3) страхове відшкодування у розмірі 12 297 грн. 25 коп., пеню у розмірі 6 299 грн. 84 коп., три відсотки річних у розмірі 353 грн. 15 коп., індекс інфляції у розмірі 832 грн. 48 коп., витрати за направлення телеграмиу розмірі 91 грн. 58 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 250 грн. 00 коп. та витрати за оплату судового збору у розмірі 339 грн. 36 коп., а всього 21 463 грн. 66 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3) матеріальну шкоду у розмірі 28 748 грн. 96 коп., витрати за послуги експерта по визначенню вартості матеріального збитку у розмірі 800 грн. 00 коп., витрати за направлення телеграми у розмірі 90 грн. 59 коп.,витрати за оголошення в газетіу розмірі 300 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 250 грн. 00 коп. та витрати за оплату судового збору у розмірі 339 грн. 36 коп., а всього 32 028 грн. 91 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску