У х в а л а

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, до державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Головного управління юстиції в Одеській області Іваницького Олексія Юрійовича про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області Головного управління юстиції в Одеській області Іваницького О.Ю. про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року позов представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, задоволено.

Визнано дії державного нотаріуса Іваницького О.Ю. щодо винесення постанови від 15 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 неправомірними.

Визнано дії державного нотаріуса Іваницького О.Ю. щодо винесення постанови від 15 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 неправомірними.

Зобов'язано державного нотаріуса Іваницького О.Ю. вчинити нотаріальні дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на

Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зобов'язано державного нотаріуса Іваницького О.Ю. вчинити нотаріальні дії щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва право на спадщину за законом на

Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від

18 травня 2015 року скасовано. У задоволенні позову представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, просить рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний нотаріус Іваницький О.Ю. незаконно відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину законом на спадкове майно після смерті матері.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до встановлених рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року обставин, 18 січня 2010 року на ім'я ОСОБА_6 (батька позивачів) було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивачів, ОСОБА_5, померла. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину вказаного будинку, позивачі є спадкоємцями

першої черги й прийняли спадщину шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк (а.с. 15-18).

10 квітня 2015 року позивачі звернулись до державного нотаріуса Іваницького О.Ю. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері -

ОСОБА_5 та надали вказане рішення апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року.

15 квітня 2015 року державний нотаріус Іваницький О.Ю. виніс постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину на Ѕ частину спадкового майна, посилаючись на те, що заявниками (спадкоємцями) не надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме - на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, нотаріус зазначав, що спадкоємці вимагають виділити частку у спільному майні подружжя на підставі своїх заяв, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», СК України та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вважав, що вказане вище не дає змоги встановити склад спадкового майна та його належність спадкодавцеві, а відтак, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за наявності вказаних обставин, неможливо виконати вимоги ст. 68 Закону України «Про нотаріат»,

ст. ст. 1216, 1218 ЦК України (а.с. 12,14).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачі мають право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, але в судовому засіданні не доведено, що відповідач порушує права позивачів у справі, отже у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України права ОСОБА_1, ОСОБА_2 не підлягають судовому захисту.

При цьому апеляційний суд виходив із того, що між ОСОБА_6 та позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 виник спір про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, матері позивачів та дружини ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (рішення апеляційного суду Одеської області від

18 березня 2015 року), що не вирішений по суті, тому вказане рішення апеляційного суду не є правовстановлюючим документом щодо прав та обов'язків позивачів та не є обов'язковим для державного нотаріуса при оформленні спадщини.

Такі висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
О.І. Євтушенко
О.М. Ситнік