Справа № 314/3819/16-ц Провадження № 2/314/884/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2016 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді - Надворної О.С.,

при секретарі Якубовській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вільнянськ справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 14.08.2009 року.

Позивачі зазначають, що вони є родичами померлого ОСОБА_4, а саме ОСОБА_1 сином, ОСОБА_2 дружиною, а відповідач ОСОБА_3 - донькою.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в своїй заяві зазначили, що вони не мають можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини. Отже, з врахуванням вищезазначеного, позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на належний останньому автомобіль марки ЗАЗ, модель 110308, 2006 року випуску, колір зелений, шасі (кузов, рама, коляска) № У6D5206, реєстраційний № НОМЕР_1. Позивач ОСОБА_2, в свою чергу, прохає суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 право власності на: земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,59 га, що розташована на території с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19, а також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за тією ж адресою (с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заву, в якій прохає розглянути справу у його відсутності і задовольнити заявлений ним позов.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявилась, її представник адвокат ОСОБА_5 надала суду заву, в якій прохає розглянути справу без своєї участі та без участі позивача, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення вимог позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2; прохає суд розглянути справу у іі відсутності.

Отже, з врахування поданих сторонами заяв, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків:

Факт смерті ОСОБА_4 14.08.2009 року підтверджено Свідоцтвом про смерть І- ЖС № 141545, виданим Михайло-Лукашівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 17.08.2009 року.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Позивач ОСОБА_2 (дружина померлого), а також позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 (діти померлого) відносяться до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 (ст.1261 ЦК України).

З витребуваної судом у приватного нотаріуса Вільнянського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 копії спадкової справи № 7/2009, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що померлий заповіту не лишив. Позивач ОСОБА_2 09.12.2009 року у встановленому законом порядку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини померлого чоловіка. Інші спадкоємці: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (діти померлого) до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини батька не звертались.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Положеннями ч.1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_2 на час смерті свого чоловіка проживала разом з ним за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19. А діти померлого проживали окремо:

- син ОСОБА_1 (позивач) за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Партизанська, 31;

- донька ОСОБА_3 ( відповідач) за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул.Миру,1.

З витребуваної судом у приватного нотаріуса Вільнянського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 копії спадкової справи № 7/2009, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що померлий заповіту не лишив. Позивач ОСОБА_2 09.12.2009 року у встановленому законом порядку подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини померлого чоловіка. Інші спадкоємці: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (діти померлого) до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини батька не звертались.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст.1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановлено ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 своєчасно згідно з вимогами закону подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини свого чоловіка, а діти померлого проживали окремо від батька на час його смерті, і у передбачений законом строк до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини ОСОБА_4 не звертались, - суд вважає, що право на спадщину ОСОБА_4 має лише його дружина.

Відповідно до змісту ст.1216 ЦК України, у звязку із смертю спадкодавця спадщина відкривається на те майно, яке належало покійному на день його смерті на праві приватної власності.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Підставою відмови нотаріуса в оформленні за позивачем ОСОБА_2 права власності на спадщину її чоловіка, стало те, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні дані щодо реєстрації за спадкодавцем права власності на житловий будинок, які входять до складу спадщини.

Розглядаючи питання щодо належності спадкодавцю спірного житлового будинку суд виходить з наступного:

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на вищезазначений житловий будинок за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19. .

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення своїх спадкових прав.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Згідно долученої до матеріалів справи копії Технічного паспорту, складеного 06.04.1988 року Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, та наявних інших письмових доказів, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_4 дійсно є власником житлового будинкуза адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19. При цьому, приймаючи до уваги вищевказані нормативні акти, які діяли на час виникнення у ОСОБА_4 цього права, останнє не залежало від його державної реєстрації.

Що стосується підтвердження права власності спадкодавця ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка є предметом спору, то Управлінням Держземагенства у Вільнянському районі Запорізької області за вих. № 9-28-0.2-3752-16 від 25.05.2016 року на запит суду була надана належним чином завірена копія Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 004361, виданого Михайло-Лукашівською сільською радою Вільнянського району 28.05.1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 52. Згідно цього Державного акту ОСОБА_4 на підставі рішення Михайло-Лукашівської сільської ради № 7 від 08.02.1994 року дійсно була передана у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельна ділянка, площею 0,59 гектарів, яка розташована на території Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за адресою: с. Миролюбівка, вул. Шкільна, 19.

В розясненнях, які містять п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або правовстановлюючим документом.

Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спадкодавцю ОСОБА_4 на день його смерті дійсно належав житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19, на які претендує позивач ОСОБА_2

В ході судового розгляду, окрім сторін у справі, інших спадкоємців ОСОБА_4 - встановлено не було. При цьому відповідач ОСОБА_3, на спадщину своєї матері не претендує, і не здійснила жодних дій щодо її прийняття у відповідності з вимогами ст. 1269 ЦК України.

Що стосується вимог, заявлених позивачем ОСОБА_1 щодо визнання за ним в порядку спадкування після смерті батька права власності на автомобіль марки ЗАЗ, модель 110308, 2006 року випуску, колір зелений, реєстраційний № НОМЕР_1, - то суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки ЗАЗ, модель 110308, 2006 року випуску, колір зелений, реєстраційний № НОМЕР_1, - дійсно належав батьку позивача, і входить до складу спадщини ОСОБА_4 При цьому згідно ч.1 ст.1272 ЦК України позивач ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину батька. Отже, з врахуванням вищезазначеного суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Разом з цим враховуючи, що лише позивач ОСОБА_2, як дружина померлого, є єдиним спадкоємцем за законом, яка у відповідності з нормами діючого законодавства виконала дії щодо прийняття спадщини свого чоловіка, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що це визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати за нею право на житловий будинок № 19 в с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, а також земельну ділянку за той же адресою.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 14.08.2009 року, право власності на:

- земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,59 гектарів, яка розташована на території Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за адресою: с. Миролюбівка, вул. Шкільна, 19 (Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 004361);

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області, вул. Шкільна, 19.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.С. Надворна

01.07.2016