Провадження № 22-ц/780/115/16 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» до ОСОБА_2 про стягнення коштів та виселення з приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» про визнання поновленим та таким, що діє, договору найму нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року КБЕІГ «Нева» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним: 15 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір найму (оренди) нежитлового приміщення № 01/2010. ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за орендною платою та комунальним послугам в розмірі 2886,00 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів „Нева" заборгованість в розмірі 2886,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 487,20 гривень; виселити ОСОБА_2 з нежитлового приміщення (складського приміщення), розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував наступним. 15 квітня 2010 року між сторонами було укладено договір найму (оренди) нежитлового приміщення № 01/2010 строком до 14 квітня 2013 року. Відповідно до пунктів 1.2., 1.4. вказаного договору найму йому було передано в орендне користування частину складського приміщення в розмірі 25 квадратних метрів.

Після 14 квітня 2013 року КБЕІГ «Нева» висунув вимогу про звільнення орендованого приміщення, а згодом фактично погодився з продовженням дії договору оренди відповідно до вимог діючого законодавства України та не заперечував проти перебування відповідача в приміщенні. Таким чином договір найму (оренди) нежитлового приміщення № 01/2010 від 15 квітня 2010 року вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, а саме на 2 роки 11 місяців та 29 днів. Відповідачем як наймачем за договором найму (оренди) було проведено оплату вартості оренди згідно наданих позивачем рахунків-фактур за період із квітня 2013 року до жовтня 2014 року. З урахуванням наведеного відповідач просив суд у відповідності до положень ч.1 ст.764 ЦК України визнати поновленим та таким, що діє, договір найму (оренди) нежитлового приміщення № 01/2010 від 15 квітня 2010 року, стягнути з КБЕІГ «Нева» на його користь судові витрати, в тому числі витрати на оплату правової допомоги.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року позовні вимоги КБЕІГ «Нева» задоволено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог КБЕІГ «Нева» відмовити, його зустрічні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог КБЕІГ «Нева» щодо стягнення з нього заборгованості за орендну плату. При цьому судом не було взято до уваги надані відповідачем копії квитанцій, згідно з якими у нього відсутній борг перед позивачем. Крім того, щооскільки укладений між сторонами договір найму (оренди) нежитлового приміщення № 01/2010 було поновлено, строк його дії закінчується 12 квітня 2016 року. За таких умов правові підстави для його виселення з нежитлового приміщення відсутні. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з плати за користування останнім нерухомим майном кооперативу, а також виселити ОСОБА_2 з належного позивачу нерухомого майна. При цьому питання належності спірного нерухомого майна позивачу, відтак й його право на пред'явлення зазначеного роду вимог, залишилося поза увагою суду.

У відповідності до положень ст. 319 ЦК України право володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд має власник такого майна. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право передання майна у найм відповідно до вимог ст. 761 ЦК України має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Також ст. 774 ЦК України передбачено й право передання речі у користування іншій особі не її власником, однак для цього така особа має бути її наймачем та має право здійснити це лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено її договором найму або законом.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи позивачем не було надано до суду належних доказів з приводу того, що нерухоме майно, плату за використання якого (як і виселення відповідача з якого) він вимагає, належить позивачу на праві власності. Не було доведено й інших його прав на вказане майно. Натомість, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої на вимогу суду першої інстанції, право власності позивача на спірну нерухомість не зареєстроване. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає, що в ході розгляду справи позивачем не було доведено його право на отримання орендної плати за використання спірного майна, як і права пред'явлення вимоги про його звільнення. За таких умов підстави для задоволення первісного позову відсутні. В той же час на вказану обставину суд першої інстанції увагу не звернув, що призвело до невірного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині задоволення первісного позову та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. В той же час в іншій частині апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки недоведеність прав позивача на спірне нежитлове нерухоме майно також зумовлює відсутність підстав для задоволення й зустрічного позову, оскільки такі вимоги ґрунтуються на наявності у позивача права розпорядження таким спірним майном, чого доведено не було.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в частині задоволених позовних вимог кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Нева» до ОСОБА_2 про стягнення коштів та виселення з приміщення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова