Провадження № 2-о/734/30/16 Справа № 734/1532/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Бараненко С.М.,

при секретарі Сукретній М.М.,

за участю: заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Козелецького РУЮ у Чернігівській області про встановлення факту смерті -

В С Т А Н О В И В:

Зявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій просив встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Луганськ, Луганської області батька заявника - ОСОБА_2, громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживаючий за адресою (місце смерті): АДРЕСА_2

Необхідність встановлення даного факту в судовому порядку обґрунтована тим, що ця особа померла на території, яка є тимчасово окупованою.

У судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце був належним чином повідомлений, заяв та клопотань від нього на час розгляду справи не надходило.

Допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, пояснила, що є матір'ю заявника, ОСОБА_1 та бувшою дружиною померлого, ОСОБА_2. Останній проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_2, та пояснила суду, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона перебувала в цей час в смт. Козелець, їй зателефонували та повідомили про смерть її бувшого чоловіка, ОСОБА_2. 20 квітня 2016 року вона разом з сином та племінницею, ОСОБА_4 поїхали до м. Луганськ, де 21 квітня 2016 року поховали ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_4, племінниця померлого, в судовому засіданні пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року дізналась про смерть дядька, ОСОБА_2, та 20 квітня 2016 року разом з заявником ОСОБА_1 та його матір'ю ОСОБА_3 поїхала до м. Луганськ, де 21 квітня 2016 року відбулись похорони ОСОБА_2.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник подав лікарське свідоцтво про смерть, видане медичною установою, що розташована на окупованій території, згідно якого він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року внаслідок дифузного дрібновогнищевого кардіосклерозу.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

При цьому суд виходить із того, що факт смерті ОСОБА_2 підтверджується відомостями, зазначеними в лікарському свідоцтві про смерть № 533 виданого 20 квітня 2016 року та показами свідків допитаних в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 встановленим.

Таким чином, керуючись ст.ст. 11, 57-64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Козелецького РУЮ у Чернігівській області - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Луганськ, Луганської області внаслідок дифузного дрібновогнищевого кардіосклерозу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігіської області шляхом подання апеляційної скарги через Козелецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений "04" травня 2016 року.

Головуючий суддя: С.М. Бараненко