Справа № 463/6578/14-ц
Провадження № 2/463/88/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів нікчемними, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання нікчемними договору № 230887 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи від 20.11.2013р. та договору № 230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи від 13.09.2013р., що укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в процесі розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ст. ст. 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК України відповідачем предявлено цивільний позов до банку про стягнення коштів за вказаним вище договором банківського вкладу в сумі 154 100 грн. Вважає ці договори нікчемними, оскільки під час їх укладення не було дотримано письмової форми. Так, підтвердженням дотримання письмової форми договору банківського вкладу є, серед іншого квитанція, яка повинна відповідати вимогам чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері банківської діяльності і в такій обовязково повинні бути присутні відомості про найменування банку, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В заяві на видачу готівки, що предявлена відповідачем на підтвердження укладення договору від 20.11.2013р. такі обовязкові реквізити відсутні, а саме невірно зазначено найменування банку, вказано неіснуючий дебетний рахунок відділення банку, номер рахунку платника відрізняється від номеру рахунку, вказаного в договорі, сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредит», відсутній код платника та відсутній відбиток печатки. В заяві на прихід готівки, що предявлена відповідачем на підтвердження укладення договору від 13.09.2013р. також невірно зазначено найменування банку, вказано неіснуючий дебетний рахунок відділення банку, номер рахунку платника відрізняється від номеру рахунку, вказаного в договорі, сума вкладу повинна бути відображена в графі «дебет», а не «кредит», відсутній код платника. Крім цього, по формі та змісту такі заяви не відповідають квитанціям, що затверджені відповідною Інструкцією, а сам договір не відповідає типовій формі договору про вклад, яка затверджена Постановою Правління АТ «Ощадбанк». Все вище перелічене свідчить про нікчемність укладених договорів, з приводу чого предявив згаданий зустрічний позов.

В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 13.01.2016р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та крім цього, додатково пояснила, що не виключає відповідальність банку перед відповідачем за дії працівників, однак договірні зобовязання між сторонами відсутні. Тому, позов просить задовольнити.

Представник відповідача згідно договору про надання правової допомоги № 40 від 09.02.2016р. та ордеру на надання правової допомоги серії ЛВ № 057953, адвокат ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечив. В день укладення договорів позивач вносила обумовлену суму коштів готівкою. Вона не була і не зобовязана бути обізнаною із законодавством, що регулює відносини у сфері банківського вкладу та визначає умови, за яких письмова форма договору банківського вкладу є додержаною. В документах, що видавались відповідачу у день укладення спірних договорів наявні всі обовязкові реквізити, внаслідок чого письмова форма договорів є дотриманою. Відсутність реєстраційного обліку коштів, що вносились за спірними договорами не може вважатись ознакою недотримання письмової форми договору. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. За погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2013р. між позивачем, від імені якого діяла завідуюча ТВБВ № 10013/0332 ОСОБА_4 та відповідачем укладено договір № 230887 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи (а.с.16-17). Згідно з п. 1 цього договору, вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 230887 на умовах договору кошти в сумі 90 000 грн. строком на три місяці п'ятнадцять днів із виплатою 15,75 % річних. На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на видачу готівки № 1230475 від 20.11.2013р. (а.с.18).

Крім цього, 13.09.2013р. між тими самими сторонами укладено другий договір № 230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи (а.с.19). Згідно з п. 1 цього договору, вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № 230475 на умовах договору кошти в сумі 5 000 доларів США строком на шість місяців із виплатою 5,75 % річних. На підтвердження факту внесення коштів відповідачу видано заяву на прихід готівки № 1230475 від 13.09.2013р. (а.с.20).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 цієї Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-118цс14 сформулював правову позиції від 29.10.2014р., згідно з якою розяснив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

В той же час, заява на видачу готівки за договором від 20.11.2013р. (а.с.18) вказаним вимогам не відповідає, а саме: номер рахунку на який внесено кошти 230475) відмінний від номера рахунку, зазначеного в договорі 230887), а також в такій заяві відсутній відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Оскільки за договором від 20.11.2013р. заява на видачу готівки, через наведені вище недоліки не може вважатись належним підтвердженням внесення грошових коштів суд приходить до висновку про недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню, а такий договір, відповідно, підлягає визнанню нікчемним.

Інша заява на прихід готівки від 13.09.2013р. (а.с.20) за договором від 13.09.2013р. відповідає згаданим вище вимогам. Зокрема, на такій заяві міститься відбиток печатки, датою вчинення касової операції є робочий день, а номер рахунку, вказаний в заяві відповідає номеру рахунку, вказаному в договорі. Будь-яких інших ознак недотримання сторонами письмової форми при укладенні цього договору судом не встановлено, внаслідок чого позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Посилання представника позивача на інші порушення вимог чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері здійснення банківської діяльності, зокрема про невірне найменування банку на цій заяві та невідповідність такої заяви формі, що затверджена інструкцією, відсутність реєстрації договору в системі обліку банку слід визнати неспроможними.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

В заяві на прихід готівки від 13.09.2013р. та в договорі від 13.09.2013р. відмінності містяться лише в особі отримувача коштів ТВБВ (Територіальне відокремлене безбалансове відділення) від імені якого діяла завідувач ОСОБА_4, проте вірно вказано код банку отримувача 325796. Наявність на такій квитанції печатки з найменуванням банку спростовує висновки представника позивача про відсутність таких ознак на документі, що підтверджує факт внесення коштів.

Оскільки за логікою законодавця найменування, яке повинно міститися в квитанції в першу чергу повинно відображати організаційно правову форму юридичної особи, розбіжності в найменуванні особи отримувача коштів не може вважатись відсутністю в квитанції найменування банку.

Аналогічно, не можна визнати нікчемним договір від 13.09.2013р. з підстав не відповідності заяви на прихід готівки вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, оскільки визначальним є не форма, а відомості, які містяться в такому документі.

Крім цього, не є підставою для визнання такого договору нікчемним відсутність його реєстрації в системі обліку банку та не надходження коштів до каси банку.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 25.04.2012р. під час розгляду цивільної справи № 6-20цс12, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу.

Також не є вірним посиланням представника банку на факт невнесення ОСОБА_3 коштів до каси банку в день укладення договору 13.09.2013р., оскільки належним підтвердженням внесення грошових коштів, що одночасно є належним підтвердженням дотримання письмової форми є документ, що відповідає встановленим законом вимогам. Спосіб внесення таких коштів готівковий або безготівковий значення не має.

Тому, письмова форма договору, укладеного між сторонами 13.09.2013р. є додержавною, а відтак, підстави для визнання його нікчемним відсутні.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 365,40 грн., який сплачувався позивачем при поданні позовної заяви в сумі 243,60 грн. (а.с.8), а також при поданні апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн. (а.с.63).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,88,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 509, 526, 533, 611, 625, 629, 1058-1061 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір № 230887 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи від 20.11.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10013/0332 та ОСОБА_3 нікчемним.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 365,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.