Ухвала

іменем україни

08 серпня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання рішення і бездіяльності незаконними, зміну порядку участі батька у вихованні дитини та усуненні перешкод у спілкуванні, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про зміну участі батька у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про визнання рішення і бездіяльності незаконними, про зміну порядку участі батька у вихованні дитини та усуненні перешкод у спілкуванні.

Заперечуючи проти задоволення вказаного позову, ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов, в якому запропонувала свій порядок участі батька у вихованні сина.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 року, первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: щосереди з 16.00 до 19.00 години; перша, третя субота; друга, четверта неділя місяця з 14.00 до 19.00 години без присутності матері ОСОБА_5, поїздки один раз на рік з дитиною на оздоровлення у межах України за домовленістю з матір'ю; святкування батька з дитиною свят (Нового Року, Різдва, Великодніх свят, дня народження дитини та батьків, брата ОСОБА_5., 1988 року народження, та сестри ОСОБА_7, 1994 року народження, дитини (по місцю святкування, узгодженого між батьками)); за домовленістю з матір'ю без присутності матері ОСОБА_5, з правом відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_4 та обов'язкового повернення до постійного місця проживання дитини.

У задоволенні решти первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 52 Конституції України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Так, встановивши, що ОСОБА_5 чинить ОСОБА_4 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим порушуються його права, а також те, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суди попередніх інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана С.О. Карпенко О.В. Кафідова