Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1820/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко Г. К.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретар Гусак А.О.

за участю позивача та його представника, представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання договору оренди землі недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» (далі - ТОВ) про визнання договору оренди землі недійсним.

Зазначав, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 серпня 2002 року є власником земельної ділянки площею 5,245 га, яка розташована на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з договором оренди землі від 09 вересня 2011 року, зареєстрованим у відділі Держкомзему в Онуфріївському районі 01 грудня 2011 року, земельна ділянка передана в оренду відповідачу, за попередньою домовленістю на п'ять років.

Отримавши примірник договору оренди він побачив, що відповідач самовільно змінив строк дії договору на десять років. Також договір укладено з порушеннями.

Звернувшись до відповідача з повідомленням про припинення договору оренди земельної ділянки, він отримав відмову від добровільного припинення договору оренди.

Оскільки в договорі оренди відсутні кадастровий номер, умови індексації орендної плати, порядок її внесення і перегляду, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, які є істотними умовами договору, такий договір оренди визнається недійсним.

Просив визнати недійсним договір оренди землі від 09 вересня 2011 року з підстав відсутності у ньому всіх істотних умов.

Відповідач просив застосувати строк позовної давності (а.с.35).

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що укладеним між сторонами договором оренди земельної ділянки права, свободи та інтереси позивача не порушені.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не з'ясував всі обставини по справі, не дослідив доказів, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Закон прямо передбачає визнання недійсним договору, в якому відсутня хоча б одна істотна умова. Крім того, цей договір був укладений під час чинності іншого договору оренди з іншим орендарем.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2011 року орендодавець ОСОБА_2 і орендар ТОВ «Верес» уклали договір оренди земельної ділянки №288 площею 5,24 га, яка знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Додатками до договору є державний акт на право приватної власності на землю з описом зовнішніх меж орендованої земельної ділянки із зазначенням її кадастрового номеру, підписаний сторонами 01 грудня 2011 року акт приймання - передачі земельної ділянки, уточнений розрахунок проіндексованої нормативної грошової оцінки. Договір оренди зареєстрований у встановленому законом порядку 01 грудня 2011 року (а.с.5-11, 14-15).

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

В ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як на підставу визнання недійсним договору оренди позивач посилався на відсутність в ньому передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, а саме: не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Доводи позивача щодо не зазначення в договорі умов індексації орендної плати, порядку її внесення і перегляду спростовуються текстом договору оренди, зокрема, пунктами 2.3, 4.1, 4.2,4.3, в яких зазначена проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки, визначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно у формі та розмірі грошової, натуральної та відробіткової за домовленістю сторін: у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або натуроплати у строк до 31 грудня кожного року. Орендна плата не може бути меншою, ніж встановлено чиним законодавством України. Розмір орендної плати переглядається за згодою сторін у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством. Податки з доходів фізичних осіб за орендовану земельну ділянку сплачуються орендарем із загальної суми орендної плати орендодавця. У разі невнесення орендної плати в строк, визначений договором, справляється пеня за кожний день прострочення (а.с.5).

Невиконання умов договору щодо виплати орендної плати в розмірі, передбаченому договором, не є підставою для визнання його недійсним, та не свідчить про відсутність в договорі істотних умов щодо орендної плати

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди передбаченої частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, визначити істотність цієї умови, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі №6-110 цс 14 та справі №6-119 цс 14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-215 цс 14, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233 цс 14.

Правильним є висновок суду про те, що відсутність у договорі оренди передбачених частиною першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» таких істотних умов, як кадастровий номер земельної ділянки, а також передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, законні права орендодавця не порушують.

Між сторонами відсутній спір щодо ідентифікації земельної ділянки як об'єкту оренди під час виконання договору, а орендована земельна ділянка відповідачем не передавалася в заставу і не вносилася до статутного фонду.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Посилання представника позивача на порушення судом першої інстанції засад змагальності сторін спростовуються матеріалами справи, журналом судового засідання.

Справу суд призначив до розгляду на 13 червня 2016 року, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з його зайнятістю в засіданні іншого суду (а.с.23). Клопотання судом задоволено та відкладено розгляд справи на 30 червня 2016 року. 30 червня 2016 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача (а.с.28), проте незважаючи на повторну неявку позивача та його представника в судове засідання, суд відклав розгляд справи на 07 липня 2016 року та розглянув справу за участю обох сторін (а.с.38-40).

Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Змінити підстави позову має право лише позивач шляхом подання письмової заяви до початку розгляду судом справи по суті.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України).Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору оренди з тих підстав, що після скасування судового рішення в іншій справі підлягає відновленню договір оренди з попереднім орендарем земельної ділянки, з підстав фальсифікації договору, що позивач, маючи намір на укладення договору оренди на п'ять років, підписав пустий бланк договору, а відповідач зазначив всупереч його волі строк договору десять років, виходять за межі підстав позову, заявлених в суді першої інстанції та не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: М.М.Суржик

Л.В.Суровицька