Справа № 465/5634/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/2642/16 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Богонюка М.Я.

суддів: Берези В.І., Ванівського О.М

з участю секретаря Фейір К.О.

та з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №000274 від 10.07.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування збитків 100 000 (сто тисяч) грн.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що позивачем по справі не наведено належних та допустимих доказів того, що її обманювали щодо природи правочину або прав чи обов'язків за договором. Договір та додатки до нього підписані сторонами та містять детальний опис послуг, що ними надаються. Також наявні письмові докази, які свідчать про отримання доступної, достовірної та своєчасної інформації під час підписання договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим

Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого являвся автомобіль "Hyundai Elanta". На виконання умов даного договору позивачем було внесено на рахунок відповідача 50 000 грн. авансового внеску.

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання недійсним договору від 10 липня 2015 року та стягнення з відповідача коштів, сплачених нею у подвійному розмірі. Вищезгаданий договір просила визнати недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215, 229, 230, 236 ЦК України та положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції також послався на норми матеріального права, які в своїй позовній заяві зазначила позивач. При цьому задовольняючи позов в частині подвійного відшкодування сплачених нею коштів суд не мотивував свого рішення в цій частині.

З таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна. Правочин може бути визнаний недійсним тільки з підстав визначених законом.

Як позивач в позовній заяві, так і суд в своєму рішенні, визнаючи недійсним оспорюваний договір зіслався на підстави які є взаємовиключаючими, а саме: укладення договору з порушенням вимог закону (ст. 203, 215 ЦК); помилки; обману; нікчемності. Що є неприпустимим.

При цьому, аналізуючи позовні вимоги позивача, можна зробити висновок що такі в основному ґрунтуються на порушенні відповідачем при укладенні оспорюваного договору принципів добросовісності, несправедливості та невідповідності положень такого вимогам закону.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»);надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п. 1.4. спірного Договору Відповідач не відповідає перед позивачем за невиконання будь-якого зобов 'язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатаиію. усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вишенаведеними зобов 'язаннями відповідає Продавець.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач - позивач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи зміст оспорюваного договору між позивачем та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», то такий договір обов»язково повинен бути нотаріально посвідчений -

чого не було здійснено.

При цьому, зміст спірного договору не містить відомостей: про рік випуску та якісні характеристики автомобіля, крім того, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочинну (ч. 1 ст. 216 ЦК України)

Позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний договір укладений шляхом обману зі сторони відповідача.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оспорюваний договір слід визнати недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України (порушення вимог закону) з застосуванням ст.

216 ЦК України, стягнувши з відповідача в користь позивача, сплачену нею суму в розмірі 50 000 грн. на виконання оспорюваного договору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» золовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування збитків 50 000 (п»ятдесят тисяч) грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий М.Я. Богонюк

Судді: В.І. Береза

О.М. Ванівський