Номер провадження: 22-ц/785/3741/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Парапана В.Ф.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року по цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

встановила:

Старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з вилученням паспортного документа та зобовязати відділ ВПМР УМВ України в Одеській області не видавати виїзні документи на імя зазначеної особи. При цьому заявник посилається на те, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/5520/12 від 14 лютого 2013 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 38885 гривень. Станом на 29 вересня 2015 року рішення суду боржником виконано частково в сумі 11500 гривень.

Ухвалою суду вказане подання задоволено частково.

Заборонено громадянці України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 виїзд за межі України, в іншій частині подання залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України громадянки ОСОБА_2

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки послався на наступне.

На примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/5520/12 від 14 лютого 2013 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 38885 гривень.

26 липня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з якою боржник був ознайомлений, що підтверджується підписом боржника ОСОБА_2 у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Згідно відповідей, отриманих на запити, за боржником - ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно не зареєстровані, пенсію в органах Пенсійного фонду України не отримує, на обліку не перебуває, інформація про джерела доходів та розрахункові рахунки боржника відсутня.

Постановою №1512/5520/2012 Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2013 року боржниці розстрочене виконання рішення суду.

Ухилення від виконання рішення може полягати як в діях боржника так і в його бездіяльності, як це має місце у даному випадку, спрямованих на ускладнення виконання рішення суду.

Повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Згідно ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу сповіщення заявника - Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Матеріали справи містять відповіді на запити державної виконавчої служби з приводу рухомого та нерухомого майна боржника, однак, суд належної уваги цим доказам не надав, не звернув уваги на те, що подання подано 23.10.2015р., деякі надані суду копії взагалі не читаємі (а.с.5), деякі застарілі, так як датовані 2013-2014 роками (а.с.16,20,22).

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду заявив, що у ОСОБА_2 є в наявності частина нерухомого майна, про яке в поданні нічого не вказано.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України, тягар умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Згідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак, державним виконавцем разом із поданням не надано суду повних доказів того, що ним було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Крім того, в матеріалах подання відсутні відомості та не доведено жодних обставин, які дійсно свідчили б про навмисне цілеспрямоване ухилення боржником від виконання покладених на неї судовим рішенням зобов'язань та її намір вибути за межі України з цією метою.

При виникненні сумнівів у достовірності наданих заявником доказів, суд міг витребувати наявне виконавче провадження, дослідити його та прийняти законне та обґрунтоване рішення з цього приводу.

Однак суд, порушивши вимоги ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, державного виконавця взагалі не сповіщав про розгляд справи, а тому і не міг отримати необхідні докази та ознайомитися з наявними у виконавчому провадженні документами, з якими суд першої інстанції міг ознайомитися та залучити до справі при умові належного виконання вимог цивільно процесуального законодавства.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що оскаржена ухвала винесена передчасно, не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року скасувати, справу направити до того ж суду першої інстанції для нового розгляду заяви по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5