У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» (далі - ПСП «Еліта») про визнання договору оренди землі недійсним.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 20 травня 2008 року серії НОМЕР_1, вона є власником земельної ділянки площею 2,8229 га, з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивач дізналась, що існує договір оренди вказаної земельної ділянки від 29 травня 2008 року. Однак, вона особисто не підписувала вказаний договір оренди та нікого не уповноважувала на такі дії. Вказане підтверджується висновком експерта від 28 вересня 2015 року № 237, відповідно до якого підпис, який міститься у договорі оренди від 29 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_2, на останньому аркуші, у стовпчику «Орендодавець», в графі «Підписи сторін» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Тому позивач просила визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та повернути земельну ділянку.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 січня 2016 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 травня 2008 року між ПСП «Еліта» та ОСОБА_2 укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,8229 га, належної ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 20 травня 2008 року серії НОМЕР_1, що розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Вказаний договір укладений на десять років та зареєстрований у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 серпня 2010 року за № 97.

Відповідно до висновку експерта від 28 вересня 2015 року № 237 підпис, який міститься у договорі оренди від 29 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_2 на останньому аркуші, у стовпчику «Орендодавець», в графі «Підписи сторін» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Однак упродовж 2008-2015 років відповідач вчасно сплачував позивачу орендну плату, а остання у свою чергу отримувала орендну плату від орендаря та не мала будь-яких заперечень. Також позивач підтвердила факт, що вона достовірно знала, хто використовує земельну ділянку, вчасно отримувала орендну плату, однак має претензії щодо суми орендної плати. Вона стверджувала, що інші орендарі видають орендну плату у більшому розмірі, а тому вона вирішила припинити стосунки оренди з ПСП «Еліта» та передати земельну ділянку своєму синові для особистого використання.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 вказаного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. ст. 57, 64, 143, 144, 147, ЦПК України надав правильну оцінку поданих сторонами доказів, навівши обґрунтовані мотиви відхилення одних доказів та підстави для прийняття інших, встановивши, що відбулася фактична передача земельної ділянки орендарю, протягом тривалого часу орендодавець отримував орендну плату, обґрунтовано вважав, що таке свідчить про її згоду з умовами договору, тому по суті правильно вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова