АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Пищиди М.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Григор'євій В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості(а.с.2-3). Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору №DN/462 від 25.12.2006 року ОСОБА_2 отримала 25.12.2006 року кредит у розмірі 19500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року.

Зобов'язання за договором забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн. згідно договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ "Акцент-Банк", та договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_3.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20.02.2012 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 14173,79 доларів США, яка складається із наступного: 7 108,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 419,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 645,21 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року

у розмірі 12922,23 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ №205/64 від 17 лютого 2012 року складає 103248,58 грн., стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно 10000,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено(а.с.116-118).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.120-122).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За положенями ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із справи видно, що 25.12.2006 року між Приватбанком, назва якого змінена на ПАТ КБ "Приватбанк"(а.с.15,16), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DN/462 від 25.12.2006 року, за умовами якого остання отримала 25.12.2006 року кредит у розмірі 19500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.12.2010 року(а.с.9-10).

Додатком №1 від 25.12.2006 року до кредитного договору №DN/462 від 25.12.2006 року згідно п.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний виплатити банку суму кредиту, виданого в рамках не відновлювальної кредитної лінії і відсотки по ньому відповідно до графіка платежів(а.с.11).

Зобов'язання за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн. згідно договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ "Акцент-Банк"(а.с.7-8).

За договором поруки №DN/462-2 від 25.12.2006 року ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання приватним підприємцем ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року(а.с.12).

Станом на 20.02.2012 року ПАТ КБ "Приватбанк" визначило у позичальника заборгованість за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року у розмірі 14 173,79 доларів США, яка складається із наступного: 7 108,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 419,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 645,21 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що зазначено у розрахунку, складеного станом на 20.02.2012 року(а.с.4-5).

Відмовляючи ПАТ КБ "Приватбанк" в задоволенні позову, суд виходив з того, що ПАТ КБ "Приватбанк" не надав суду належного розрахунку заборгованості за кредитним договором та інформації щодо реалізації предмета застави MERCEDES-BENZ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Так, факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується розрахунком заборгованості за договором №DN/462 від 25.12.2006 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_2, станом на 20.02.2012 року, із якого вбачається, що після отримання грошових коштів у розмірі 19500,00 доларів США позичальник періодично сплачувала відповідні грошові суми на погашення заборгованості за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року(а.с.4-5).

Як видно із справи, розмір заборгованості за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року, що визначений ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 20.02.2012 року, позичальником у передбаченому порядку не спростовано.

Доказів в розумінні положень ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме про сплату вказаної суми заборгованості та проведення виконання зобов'язання належним чином, у тому числі за рахунок реалізації предмета застави MERCEDES-BENZ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_2 у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не надано.

Таким чином, висновок суду про відмову ПАТ КБ "Приватбанк" в задоволенні позову до ОСОБА_2 з підстав, наведених у судовому рішенні, є помилковим та протирічить положенням діючого законодавства, що регулюють правовідносини, які склались між сторонами у зв'язку з укладеним договором №DN/462 від 25.12.2006 року про надання кредитних грошових коштів, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо стягнення відповідних складових заборгованості за кредитним договором, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

За змістом положень ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення - ч.3 ст.551 ЦК України.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року.

Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року, складеного ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 20.02.2012 року, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року визначена у сумі 2 645,21 доларів США(а.с.4-5).

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, складові заборгованості за кредитним договором та часткове погашення заборгованості, а також курс гривні відповідно до службового розпорядження НБУ, колегія суддів вважає можливим визначити до стягнення пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у національній валюті України у розмірі 3000,00 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року станом на 20.02.2012 року у розмірі 11 528,58 доларів США, яка складається із наступного: 7 108,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 419,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 3000,00 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 слід відмовити.

Що стосується вимог ПАТ КБ "Приватбанк", заявлених до поручителя ОСОБА_3, то по справі встановлено наступне.

Так, за договором поруки №DN/462-2 від 25.12.2006 року ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання приватним підприємцем ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року (а.с.12). Отже, ОСОБА_3 за вказаним договором поруки значиться поручителем відносно іншого боржника, а не боржника ОСОБА_2.

Твердження представника ПАТ КБ "Приватбанк" про те, що в договорі поруки зазначено про виконання обов'язків за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідні зміни щодо особи боржника в договір поруки №DN/462-2 від 25.12.2006 року у передбаченому порядку не внесені.

Отже, вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 є необгрунтованими.

Стосовно позовних вимог, заявлених ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", колегія суддів враховує наступне.

Так, ст.15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудовихвідносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст.16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.1, 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст.17) або ГПК України (ст.ст.1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

В абз.3 п.15 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року за № 6-745цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте, суд на зазначене уваги не звернув та вирішив спір в частині вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", який є юридичною особою, у порядку цивільного судочинства у порушення вимог ст.15 ЦПК України, а тому, відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України судове рішення у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, за положеннями якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "Приватбанк" підлягає стягненню 1132,49 грн. на повернення судових витрат по сплаті судового збору(а.с.19).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №DN/462 від 25.12.2006 року станом на 20.02.2012 року у розмірі 11 528,58 доларів США, яка складається із наступного: 7 108,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 419,76 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "Приватбанк" до ОСОБА_2 та в задоволенні вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "Приватбанк" на повернення судових витрат по сплаті судового збору 1132,49 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -