ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2012 року уклала з ОСОБА_5 договір позики, за яким передала в позику грошові кошти в сумі 399 650 грн, що еквівалентно за курсом НБУ на час укладення договору 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою позичальника.

Посилаючись на те, що кошти повернуті не були, позивач просила суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 399 650 грн, проценти за користування коштами в сумі 273 623 грн 38 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року, позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 693 273 грн 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст. ст. 1046-1053 ЦК України, виходив з того, що в договорі позики не встановлений строк виконання боржником обов'язку повернення позики, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право вимагати його виконання у будь-який час.

Доводи ОСОБА_6, який не брав участь в справі, про те, що рішення суду порушує його права та обов'язки у спільному майні подружжя безпідставні та не спростовують висновків суду.

Так, розписка від 25 грудня 2012 року містить посилання на те, що кошти в позику взято для придбання квартири, однак дана обставина сама по собі не є підставою для скасування рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_6, оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року не містить висновків про передання грошових коштів у позику для придбання квартири, а місцевий суд призначення суми позики не досліджував, використання суми позики не встановлював.

Договір позики грошових коштів між фізичними особами як такий не потребує зазначення цільового призначення суми позики та, відповідно, використання отриманих в позику грошових коштів за цільовим призначенням, як то передбачено кредитними правовідносинами, де стороною є банк чи інша фінансова установа.

Отже, чи була квартира, рівно як і інше майно набуті за час шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за кошти, взяті ОСОБА_5 у ОСОБА_4 в позику, чи ні підлягає доведенню сторонами та встановленню судом в іншій справі, зокрема, в справі про поділ майна подружжя.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.М. Фаловська