Справа № 265/4371/16-ц
Провадження № 2-о/265/387/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Міхєєвої І.М., за участю секретаря судового засідання Федорової А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа: Орджонікідзевський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи у певний час,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області в інтересах ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту смерті особи у певний час. В обґрунтування заяви зазначила, що 2 липня 2016 року у с. Саханка померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_3. ОСОБА_2 звернулася до Орджонікідзевського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про відповідну реєстрацію факту смерті та надала документи, які були їй видані на тимчасово окупованій території. Проте, органом реєстрації актів цивільного стану в реєстрації відповідного факту їй було відмовлено, оскільки документи видані на тимчасово окупованій території є недійсними. Посилаючись, зокрема на ст.257-1 ЦПК України, просила встановити юридичний факт смерті особи у певний час, а саме, що ОСОБА_3 померла 2 липня 2016 року у с. Саханка.

В судове засідання, заявник та його представник, що діє на підставі довіреності не зявилися, надали заяви, в яких підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Заінтересована особа подала до суду лист з проханням розглянути заяву у відсутності представника відділу, рішення прийняти на розсуд суду.

Дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами:

-зі свідоцтва про народження ІV-УР № 2426921, виданого 10 травня 1965 року, слідує, що 17 січня 1965 року народилася ОСОБА_4, матірю якої записана ОСОБА_3.

-з свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28.03.2006 року № 1-НО № 033938 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського райуправління юстиції Донецької області, вбачається, що заявниця при укладанні шлюбу змінила прізвище на «Мельник».

Також судом встановлено, що заявниці 21.07.2016 року було відмовлено у внесенні відомостей щодо актового запису про смерть ОСОБА_3, яка померла 2 липня 2016 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі документів, виданих на тимчасово окупованої території України .

Відповідно до інформації Державної реєстраційної служби України, на виконання наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. У зв'язку з відсутністю можливості, під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану цих відділів. Станом на 01.12.2014 року переміщені відділи державної реєстрації актів цивільного стану не приступили до виконання своїх повноважень. У зв'язку з цим, факт пред'явлення оформлених від їх імені після 01.12.2014 року документів про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчитиме про видачу цих документів не територіальними органами Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби України.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Як вбачається зі змісту Наказу міністерства юстиції України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території с. Саханка Донецької області.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Статею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З огляду на наведене, суд приймає до уваги довідку про причини смерті від 2 липня 2016 року № 38, виданою «Новоазовським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Донецької Народної Республіки», відповідно до якої ОСОБА_3 померла 2 липня 2016 року, внаслідок хронічного порушення мозкового кровообігу, церебрального атеросклерозу; а також свідоцтво про смерть ДНР № 033935, видане 05.07.2016 року «Новоазовським районним відділом ЗАГС ГРП Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», та визнає в даному випадку достатніми доказом на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 та вважає доказами, які достовірно свідчать про смерть ОСОБА_3

Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Таким чином, оскільки документи, які видані на території с. Саханка щодо смерті ОСОБА_3 є недійсними та іншим способом отримати належні до допустимі документи щодо смерті своєї матері заявник не має можливості з обєктивних причин, внаслідок проведення на території цього населеного пункту антитерористичної операції, то суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи у певний час є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 209, 213-215, 218, 223, 256 - 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, заінтересована особа: Орджонікідзевський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи у певний час задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, яка народилася 09.02.1938 року в м. Приморсько-Ахтарськ Краснодарського краю, дата смерті: 2 липня 2016 року у віці 78 років, місце смерті: Україна, Донецька область, Новоазовський район, с. Саханка, причина смерті: хронічне порушення мозкового кровообігу, церебральний атеросклероз.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-тидений строк з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: І.М.Міхєєва