Справа № 148/1375/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Скавронській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 травня 2015 року він позичив відповідачу 10000 грн., про що відповідач написала власноруч розписку про отримання зазначеної суми грошей. Вказану суму грошей відповідач зобовязалася повернути до 20 травня 2015 року. Після спливу дати повернення боргу відповідач борг йому не повернула. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути йому гроші, але до цього часу кошти йому так і не повернуті.

Так як відповідач добровільно не повертає грошові кошти, позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача борг в розмірі 10000 грн.

В судове засідання позивач не зявився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про визнання позову та розгляду справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням відповідачем позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив:

10 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші в сумі 10000 грн., і які згідно договору зобовязалася повернути позивачу до 20 грудня 2015 року (а.с.7).

На час розгляду справи в суді кошти за договором позики не повернуті.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми.

За правилами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, боргові розписки чи договори позики, мають справжню правову природу укладеного договору між сторонами, незалежно від найменування документа.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи факт написання розписки відповідачем, яка в силу ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики, а тому вимога про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідача щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, борг за договором позики в сумі 10000 грн.(десять тисяч гривень), а також понесені судові витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: