печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гладун Х.А.

при секретарі - Василевській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та демонтаж паркану,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Відповідача звільнити частину належної йому на праві власності земельної ділянки площею 4,77 м кв., що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та демонтувати паркан, довжиною 31,8 метра, який останнім встановлено на двох земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що накладається площею в 4,77 м кв. на земельну ділянку Позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що набув права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2015 р. З метою проведення підготовчих та будівельних робіт компетентними органами проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за результатами якої на земельній ділянці позивача було виявлено, що зі східної сторони, де проходить межа довжиною 31,8 м з суміжним землевласником ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2), останнім побудовано цегляну огорожу, частина якої накладається на земельну ділянку позивача, а саме: межа земельної ділянки проходить на відстані 0,18 м від лівого краю колони огорожі і відповідно накладається на 0,12 метра колони огорожі з іншого кінця. Тобто межі земельної ділянки проходять по існуючим контурам паркану (цегляна огорожа, фундамент огорожі та металева огорожа). Таким чином, Відповідачем протиправно, самовільно встановлено цегляний паркан з залізобетонним фундаментом довжиною, 31,8 метра, на двох земельних ділянках з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1, і який накладається площею в 4,77 м кв. на земельну ділянку Позивача, вартість якої становить 51641,00 грн., що унеможливлює користування нею. Від вирішення спору в позасудовому порядку відповідач відмовляється.

В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що керуючись принципом добросусідства, до початку будівництва паркану, Відповідач домовився з колишніми користувачами сусідньої земельної ділянки, що на даний час належить Позивачу, про те, що з метою благоустрою, охорони та утримання суміжних земельних ділянок в належному стані він, за власні кошти, спорудить фундамент та колони майбутнього паркану для їх спільного використання з метою монтажу паркану. У зв'язку з різним баченням вимог щодо естетичного вигляду та матеріалу майбутнього паркану між сусідами досягнуто згоди про те, що фундамент під паркан буде споруджено на межі земельної ділянки шириною достатньою для спільного його використання та спорудження на ньому фасадних елементів паркану на власний смак кожного з власників земельної ділянки. Ширина фундаменту та колон - 40 см визначена сусідами як достатня для спільного використання. На виконання вказаної домовленості Відповідач за власні кошти спорудив залізобетонний фундамент (шириною 40 см) та колони (шириною 38 см) під майбутній паркан, та з боку власної земельної ділянки - до межі земельних ділянок спорудив фасадну частину паркану шириною 12 см, зайнявши менше ніж ? частину фундаменту та залишивши власникові сусідньої земельної ділянки можливість встановлення з свого боку бажаної фасадної частини паркану. На момент будівництва паркану у 2003-2005 р.р., земельна ділянка, що на даний час належить Позивачу, сформована не була, її межі в натурі (на місцевості) встановлено не було, перебувала в користуванні третіх осіб, які будь-яких правоустановчих документів про право власності на земельну ділянку не мали. Спірний паркан зведено за погодженням з компетентними органами та сусідами - користувачами сусідньої земельної ділянки. Протягом всього строку існування паркану власники/користувачі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не пред'являли претензій щодо місця розташування паркану хоча за період з часу будівництва паркану до моменту подачі позивачкою позову відбувалося неодноразове виділення вказаної земельної ділянки в приватну власність, її відчуження та, відповідно, встановлення меж земельної ділянки (в тому числі й межі з земельною ділянкою Відповідача в натурі (на місцевості). Крім того, придбаваючи земельну ділянку позивачка оглянула її до моменту укладення договору, недоліків чи дефектів, які перешкоджають її використанню за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2015 року.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За змістом положень ч. 2, п. б) ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Судом встановлено, що Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2015 р. набув права власності на земельну ділянку, площею 0,6557 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Відповідач на підставі акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 26.10.2001 року є власником земельної ділянки 0,0903 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Вказані земельні ділянки є сусідніми із східної частини та розмежовуються парканом, розташованому на залізобетонному фундаменті шириною 40 см.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте, така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі забороняється.

Згідно пояснень відповідача, залізобетонний фундамент шириною 40 см та колони майбутнього паркану шириною 38 см, як достатні для спільного використання, споруджені Відповідачем за власний кошт у 2003-2005 р.р., після обміру землевпорядною спеціалізованою організацію, що має право на проведення геодезичних робіт, з метою визначення меж власної земельної ділянки, та за погодженням з колишніми користувачами земельної ділянки, що на даний час належить Позивачу.

В подальшому Відповідач з боку власної земельної ділянки спорудив фасадну частину паркану шириною 12 см, зайнявши менше ніж 1/2 частину фундаменту та залишивши власникові сусідньої земельної ділянки можливість встановлення з свого боку бажаної фасадної частини паркану.

Також згідно пояснень відповідача, на час спорудження спірного паркану земельна ділянка по АДРЕСА_1 сформована не була, межі вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлено не було, попередні користувачі вказаної земельної ділянки, будь-яких правоустановчих документів про право власності на земельну ділянку не мали. Протягом всього строку існування паркану власники/користувачі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не пред'являли претензій щодо місця розташування паркану, хоча за період з часу будівництва паркану відбувалося неодноразове виділення вказаної земельної ділянки в приватну власність, її відчуження та, відповідно, встановлення меж земельної ділянки, в тому числі й межі з земельною ділянкою Відповідача в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 108 ЗК України, у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Виходячи з принципу добросусідства власників земельних ділянок, визначеного ст. 103 ЗК України, з урахуванням положень вищевказаної норми закону та за відсутності згоди Відповідача на демонтаж паркану як спільної межової споруди, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними.

Крім того, згідно умов договору купівлі-продажу від 23.12.2015 р. Позивачем під час придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 сторонами узгоджено, що вартість земельної ділянки площею 0, 0657 га становить 7136477,00 грн., які Позивачем сплачено в повному обсязі.

Покладання на відповідача відповідальності за придбання позивачем земельної ділянки не в повному розмірі, а саме, за мінусом 4,77 кв.м. земельної ділянки вартістю 51641,00 грн. є безпідставною. При укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки позивач не був позбавлений можливості провести обмір земельної ділянки, що є предметом договору купівлі-продажу, в натурі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 103, 106, 108, 152 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки та демонтаж паркану - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун