Справа № 369/1526/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/5251/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 01.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи Головне територіальне управління юстиції в Київській області, садове товариство «Київський садовник» про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Заявлений позов мотивував тим, що 10 жовтня 2009 року померла ОСОБА_5, залишивши заповіт, яким заповіла йому ? частину квартири у м. Києві. Також до складу спадкового майна увійшла земельна ділянка пл. 0,070 га. за адресою Києво-Святошинський район, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада, СТ «Київський садовник», яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року. Вказує, що земельну ділянку фактично прийняв, але не оформив у передбаченому законом порядку її чоловік ОСОБА_6, який також помер 17 серпня 2015 року. Він є спадкоємцем пятої черги після смерті ОСОБА_6, оскільки є рідним племінником по лінії батька, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 немає. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_6 не оформив спадкових прав. Просив визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки за адресою Києво-Святошинський район, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада, СТ «Київський садовник», та ? частину садового будинку за адресою с. Петропавлівська Борщагівка вул. Польова 1, під № 26 в СТ «Садовод», в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер 17 серпня 2015 року.

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що вона та померлий ОСОБА_6 є рідними братом та сестрою. Під час шлюбу 27 травня 1997 року на імя ОСОБА_5 було придбано садовий будинок № 26 та земельну ділянку по вул. Польова 1 у с. Петропавлівська Борщагівка. 10 жовтня 2009 року ОСОБА_5 померла, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, увійшло і зазначене нерухоме майно. Дане майно ОСОБА_6 прийняв у спадщину, але належним чином не оформив. ОСОБА_4 як спадкоємець другої черги за законом прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. Разом із нею подав заяву про прийняття спадщини і ОСОБА_3, який на підставі ст. 1266 ЦК України за правом представлення претендує на спадкування за законом частки спадщини, яка належала б за законом батькові рідному брату померлого ОСОБА_7, якби він був живим на момент відкриття спадщини. Таким чином, вона та ОСОБА_3 обидва є спадкоємцями другої черги за законом. Просила визнати за нею право власності на ? частину садового будинку № 26 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області СТ «Київський садівник», вул. Польова, 1, та ? частину земельної ділянки пл. 0,0696 га. с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області СТ «Київський садівник» після смерті ОСОБА_6, померлого 17 серпня 2015 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року позови задоволено, визнано за позивачем та відповідачем право власності за кожним на ? частину спірного садового будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_2, вважаючи, що його права порушені, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що 26 серпня 2005 року ОСОБА_5 за згодою її чоловіка ОСОБА_6 передала ОСОБА_2 земельну ділянку і садовий будинок на підставі довіреності на користування та розпорядження майном, а 13 грудня 2006 року між ОСОБА_5 за згодою її чоловіка ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були укладені нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу майна, в яких зазначено, що продавець отримала гроші в повному обсязі від покупця, а також ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 власноручно написану розписку про оплату.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_8 є сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 8).

ОСОБА_6 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_10, і таким чином є братом ОСОБА_8 (а. с. 9).

ОСОБА_10 померла 28 березня 1991 року (а. с. 12).

ОСОБА_8 помер 21 березня 2009 року (а. с. 11).

Позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_11, а отже є племінником ОСОБА_6 (а. с. 7).

ОСОБА_5 за життя була власником садового будинку та земельної ділянки пл. 0,070 га. в с. Петропавлівська Борщагівка, СТ «Садовод» по вул. Польовій 1, під № 26, на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року. Право власності зареєстровано 19 червня 1997 року (а. с. 14).

19 травня 2005 року ОСОБА_5 одержала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку пл. 0,0696 га. серії ЯА № 410670. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 70 (а. с. 156).

10 жовтня 2009 року померла ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_6 (а. с. 6, 10).

12 січня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а. с. 115).

17 серпня 2015 року помер ОСОБА_6 (а. с. 5).

ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 04 вересня 2015 року, а сестра померлого ОСОБА_4 01 лютого 2016 року (а. с. 69, 70, 75).

Постановою державного нотаріуса від 01 лютого 2016 року ОСОБА_12 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після дідька ОСОБА_6 на земельну ділянку пл. 0,0696 га., що знаходиться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, ПП-Борщагівська сільська рада, СТ «Київський Садівник», яку померлий ОСОБА_6 фактично прийняв після смерті дружини ОСОБА_5, померлої 10 жовтня 2009 року, та юридично не оформив своїх спадкових прав, в звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а. с. 13).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, та батьки.

У відповідності до ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як спадкоємці першої черги в передбаченому законом порядку прийняли спадщину після смерті відповідно дядька та брата ОСОБА_6

Задовольняючи позови про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив із того, що сторони прийняли спадкове майно, подавши заяву до нотаріальної контори, але отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку та садового будинку на померлого ОСОБА_6

Разом із тим, суд першої інстанції не перевірив обсяг спадкового майна, на яке відкрилася спадщина, в звязку із чим за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визнано право власності на садовий будинок і земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0696 га., на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в СТ «Київський садівник», урочище «Чайка», вул. Польова під № 26, відчужені за життя ОСОБА_5, а тому таке майно не могло входити до складу спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 грудня 2006 року ОСОБА_5 на підставі двох окремих договорів купівлі-продажу продала ОСОБА_2 садовий будинок з надвірними будівлями на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в СТ «Київський садівник», урочище «Чайка», вул. Польова під № 26, а також земельну ділянку пл. 0,0696 га., розташовану на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в СТ «Київський садівник», надану для ведення садівництва (а. с. 201 205).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України станом на 13 грудня 2006 року (дата придбання спірного майна ОСОБА_2В.) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року N 671 визначено, що державній реєстрації підлягають правочини, зокрема, договір купівлі-продажу, міни, земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням (пункт 6 Тимчасового положення). Згідно з пунктом 9 Тимчасового порядку, дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів вважається датою державної реєстрації правочину.

Таким чином, станом на момент укладення ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу 13 грудня 2006 року право власності на нерухоме майно набувалося не з моменту державної реєстрації прав, а з моменту державної реєстрації договору, яка проводилася нотаріусом в момент його укладення.

Відтак, із часу укладення договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_2 в установленому законом порядку набув права власності на придбане майно.

Виходячи із вищевикладеного, визнання судом першої інстанції права власності на садовий будинок та земельну ділянку за позивачами порушує права власника ОСОБА_2, які мають бути захищеними та поновленими шляхом скасування рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із кожного на користь ОСОБА_2 судові витрати 1567,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи Головне територіальне управління юстиції в Київській області, садове товариство «Київський садовник» про визнання права власності на спадкове майно.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_2 в розмірі 1567,50 грн. із кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_13