Справа № 202/7054/15-ц
Провадження №2/0202/262/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Кубишкіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що 20.10.2014 року вона придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. На підставі договору купівлі - продажу від 20.10.2014 року за нею було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру. На час укладення договору вона була обізнана, що в квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_2, колишній чоловік продавця. Станом на теперішній час, відповідач продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою, чим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належній їй квартирі. Житлово-комунальні послуги сплачуються тільки нею, відповідач до житла не зявляється, фінансово не допомагає, що змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 15 000 грн., як здійсненні нею витрати по сплаті комунальних послуг.

В судові засідання зявлялася представник позивача ОСОБА_4, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. В судове засідання, призначене на 07.04.2016 року, не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судові засідання також зявлялася, через канцелярію суду надала письмові заперечення в яких зазначила, що відповідач ОСОБА_2 обіймає посаду директора Департаменту містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Сумської обласної державної адміністрації. Зважаючи на відстань між м. Суми та м. Дніпропетровськом та робочий час відповідача, він фізично не мав змоги проживати в спірній квартирі. Крім того, відповідно до довідки б/н від 10.03.2016 року, виданої КП «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, із січня 2014 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в, кв. 84. Вказана довідка спростовує твердження позивача про створення перешкод відповідачем та користування комунальними послугами в квартирі АДРЕСА_2. Відповідач погоджується з тим фактом, що залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, разом із спільним із ОСОБА_3 сином - ОСОБА_6 та зазначає, що комунальні послуги, які нараховуються на неповнолітнього ОСОБА_6 батьки повинні оплачувати у рівних частках. Наголошує, що позивач не обґрунтовує сплачену суму 15 000 грн. за комунальні послуги належними та допустимими доказами. Позивачем до матеріалів справи надано вимогу про сплату заборгованості перед МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» у розмірі 3 858, 09 грн., однак позивач не зазначає за який період утворилась вказана заборгованість. ОСОБА_7 сплачувала заборгованість за комунальні послуги, які виникли до набуття позивачем права власності, у такому випадку належним відповідачем по справі має бути ОСОБА_3 як колишній власник. Вимоги про стягнення заборгованості за комунальні платежі, які утворились з моменту набуття права власності позивачем та укладення відповідних договорів про надання послуг споживачеві не підлягають задоволенню, зважаючи на той факт, що відповідач з вересня 2014 року по липень 2015 року працював у м. Суми і не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, а місцем мешкання у м. Дніпропетровську відповідно довідки від 10.03.2016 року, було місце мешкання його батьків по вул. Виборгська у м. Дніпропетровську.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, згідно з договором купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 20.10.2014 року та згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до довідки вих. № 2537 від 11.06.2015 року, виданою комунальним підприємством ЖРЕП Індустріального району, в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та з 23.01.2015 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Також встановлено, що після набуття права власності на квартиру АДРЕСА_4 за житлово-комунальні послуги оплату здійснювала позивач ОСОБА_1, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

З копій квитанцій, наданих ОСОБА_1, вбачається, що за період з жовтня 2014 року нею за житлово комунальні послуги сплачено 10 438, 57 грн.

В порядку передбаченому ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що власник квартири та особи, які зареєстровані в ній, є споживачами житлово-комунальних послуг, а тому плата за їх отримання розподіляється не тільки між власниками майна, а і між особами, які зареєстровані в квартирі.

Відповідно до ст. 68 ЖК, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.ст. 156, 160 ЖК України витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім'ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки.

У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тобто, оплату комунальних послуг, які нараховуються на неповнолітнього ОСОБА_6 батьки повинні оплачувати у рівних частках.

При вирішенні спору суд виходив із виду та структури комунальних послуг. За послуги, які нараховуються в залежності від загальної площі квартири, ОСОБА_1 повинна сплачувати витрати, як власник майна, незалежно від того, чи була вона зареєстрована в цій квартирі, чи ні.

В період з жовтня 2014 року по 23 січня 2015 року у квартирі був зареєстрований ОСОБА_2. Вартість послуг по опаленню та постачанню гарячої води за цей період становить 836, 93 грн. Ця сума була сплачена позивачем, отже з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина, а саме 418, 46 грн.

Вартість житлово - комунальних послуг за цей період, сплачених позивачем, становить 356, 32 грн., отже з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина, а саме 178,16 грн.

В період з 23 січня 2015 року у квартирі був зареєстрований ОСОБА_2 та ОСОБА_6. Вартість послуг по опаленню та постачанню гарячої води за цей період становить 3 900, 74 грн., яка була сплачена позивачем, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 1/3 частина, а саме 1 300, 24 грн. та 1/6 частина витрат за сина - ОСОБА_6, а саме 650, 12 грн. Вартість житлово - комунальних послуг за цей період становить 531,9 грн. Ця сума була сплачена позивачем, отже з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 1/3 частина, а саме 177, 3 грн. та 1/6 частину витрат за сина - ОСОБА_6, а саме 88, 65 грн.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач фактично не проживав в квартирі і послугами не користувався, не заслуговують на увагу, оскільки він з реєстраційного обліку по даній квартирі не знявся, із заявами до комунальних служб про те, що він не буде проживати, не звертався і на нього нараховувалася оплата за житлово-комунальні послуги.

Оскільки позивач сплатив у повному обсязі зазначені комунальні послуги, то має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки відповідач та його син були споживачами житлово-комунальних послуг, які повністю сплачені позивачем, він має право на відшкодування відповідачем вартості частки спожитих ним житлово-комунальних послуг.

Разом із цим, позивачем надано квитанцію про сплату послуг за вивіз сміття за жовтень 2014 року - липень 2015 року у розмірі 93,60 грн., але суду не надано ані особового рахунку, ані договору, що унеможливлює виходячи із зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин визначити необхідність та розмір грошових коштів, які повинні стягуватись з відповідача.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення сплачених послуг за користування електричною мережею суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення з відповідача цих витрат. Згідно квитанції від 15.03.2016 року сплачені позивачем грошові кошти за користування електроенергією здійснюються за лічильником, отже для визначення частини витрат, які повинен нести відповідач, необхідно встановити об'єм спожитих послуг відповідачем. Однак, позивачем не надано, а матеріали справи не містять на підтвердження зазначених обставин будь - яких доказів, приймаючи до уваги те, що в квартирі зареєстрований з 23.01.2015 року ОСОБА_6

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212, 213, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 812 (дві тисячі вісімсот дванадцять ) грн. 93 (дев'яносто три) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда