АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/1153/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/789/1023/16 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30 січня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір, за яким відповідачка прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів у с.Краснолука Лановецького району. Того ж дня з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 21 серпня 2015 року відповідачка звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КзпП України. Згідно актів за наслідками інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 16.06.2015 року та 20.08.2015 року було виявлено недостачу на суму 2284, 69 грн. та 10392, 45 грн. Частково ОСОБА_2 погасила недостачу у сумі 5 375, 15 грн. Залишок заборгованості складає 7 301, 99 грн., цю суму позивач просив стягнути у примусовому порядку.

Рішенням Лановецького районного суду від 24 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. Вважає, що судом допущено неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи та винесено незаконне рішення. Судом не враховано, що трудовий договір з ОСОБА_2 перед її поїздкою за кордон розірвано не було. За час її відсутності торгівлю у магазині проводили невстановлені особи, члени родини ОСОБА_2 Процес торгівлі власником на той час не контролювався, так як не було потреби. Внаслідок недбальства відповідачки та самовільного залишення роботи нею порушено умови договору про повну матеріальну відповідальність та завдано шкоду позивачу. Посилання ОСОБА_2 на те, що вона подала заяву на розрахунок перед відбуттям за кордон, є надуманим, жодних заяв від неї не надходило.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди по акту ревізії за період з 16.06.2015 року по 20.08.2015 року, оскільки в цей період ОСОБА_2 перебувала за межами України, фізично не могла виконувати обов"язки продавця, а тому відсутня головна підстава для відшкодування шкоди - особисте завдання шкоди відповідачем. Судом враховано, що позивачу було відомо про те, що у період відсутності ОСОБА_2 торгівлю здійснювали інші особи, які саме позивач та свідки пояснити не змогли. Що ж стосується матеріальної шкоди у сумі 2 284, 69 грн. за період до виїзду останньої за межі України, суд врахував, що ці кошти стягнуто з відповідачки шляхом відрахувань з її заробітної плати та відпускних, тому підстав для повторного стягнення цієї суми немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди.

Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, який зареєстрований Лановецьким районним центром зайнятості. Згідно умов договору, він є безстроковим, працівник ОСОБА_2 зобов"язується добросовісно виконувати функціональні обов"язки продавця продовольчих товарів.

В цей же день, 30 січня 2014 року між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно акту наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по магазину с.Краснолука від 17.04 до 16.06.2015 року, виявлено недостачу у сумі 2284, 69 грн.

Згідно акту наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по магазину с.Краснолука від 16.06.2015 р. до 20.08.2015 року виявлено недостачу у сумі 10 3092, 45 грн.

Суму недостач в розмірі 5 375, 15 грн. позивачем стягнуто в односторонньому порядку шляхом списання із заробітної плати та інших належних відповідачці платежів.

Як вбачається з повідомлення Державної прикордонної служби України №984/1153 від 14.03.2016 року, наданого у відповідь на запит суду, ОСОБА_2 18.06.2015 року перетнула державний кордон України у напрямі "виїзд", а 18.08.2015 року - у напрямі "в"їзд".

Наказом № 31 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 звільнена з роботи продавця магазину за п.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов"язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

При проведенні ревізії товарно-матеріальних цінностей 16.06.2015 року, позивач зафіксував усі наявні товарно-матеріальні цінності, із зазначенням їх найменувань, кількості та вартості (а.с.14-17), та виявив недостачу на суму 2 284 грн. Ця сума стягнута із заробітку відповідачки.

Відповідно до п.1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між сторонами, ОСОБА_2 прийняла відповідальність за забезпечення зберігання ввірених їй матеріальних цінностей.

Враховуючи, що в період між двома інвентаризаціями - 16 червня та 20 серпня 2015 року ОСОБА_2 перебувала за межами України, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 отримувала чи їй були ввірені будь-які товарно-матеріальні цінності, недостача яких виявлена 20.08.2015 року, тому суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки недостачі, яка виникла за період її відсутності як у магазині в с.Краснолука, так і взагалі на території України.

Доводи апеляційної скарги про те, що трудовий договір між сторонами перед поїздкою ОСОБА_2 за кордон розірваний не був, внаслідок самовільного залишення нею роботи власнику було заподіяно матеріальну шкоду, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, змісту апеляційної скарги та пояснень представника позивача у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 знав про відсутність ОСОБА_2 на роботі і про ту обставину, що у період її відсутності торгівлю здійснювали інші особи, виручка від продажу товарів надходила від водіїв, поставщиків, інших уповноважених власником працівників.

Відсутність матеріально-відповідального працівника на роботі протягом тривалого часу без згоди роботодавця та без поважних причин є підставою для вжиття роботодавцем певних заходів, однак позивач жодних заходів щодо відповідачки не вживав, не провів інвентаризацію в день виявлення відсутності ОСОБА_2 на робочому місці. Окрім цього, знаючи про те, що торгівлю здійснюють інші особи, а не ОСОБА_2, ОСОБА_1 продовжував приймати виручку від продажу. Такі дії позивача свідчать про те, що у період відсутності ОСОБА_2 торгівлю у магазині здійснювали інші особи зі згоди ОСОБА_1

За наведених обставин лише сам факт того, що до 20.08.2015 року трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 розірваний не був, за відсутності доказів про отримання відповідачкою товарів, недостача яких виникла у період її відсутності на території України, не може бути підставою для покладення на неї матеріальної відповідальності за таку недостачу.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Хома