Справа № 344/1328/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1448/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М., з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області, ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 31/12/2013 р. по 28/01/2015 в сумі 57765,65 гривень до дня ухвалення рішення без утримання обов`язкових платежів, про покладення на відповідача обов`язку сплатити платежі, про визнання незаконним та скасування наказу №48-К від 30/12/2013 р. про звільнення з роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3000 гривень

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що оскаржуване рішення є таким що підлягає скасуванню, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 не погоджується з висновками викладеними відповідачем в акті службового розслідування від 20.12.2013 року, а виданий 30.12.2013 року наказ 48-К «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 вважає незаконним та таким що підлягає скасуванню.

Безпосередньо в протоколі засідання комісії по трудових спорах від 06.12.2013 року вказується на те, що довідка про середню заробітну плату ОСОБА_4, на думку відповідача, є персональними даними, а тому є конфіденційною інформацією і не може вільно поширюватись. Актом службового розслідування було начебто встановлено факт розголошення ОСОБА_2 особистих даних потерпілого ОСОБА_4

Формулюючи висновки в акті службового розслідування та протоколі КТС відповідач зобов'язаний був чітко визначити в чому на його думку полягає порушення ОСОБА_2 вимог законодавства - в розголошенні персональних даних про особу чи розголошенні конфіденційної інформації про особу, оскільки останнім жодних відомостей які становлять персональні дані ОСОБА_4 поширено не було.

Апелянт звертає увагу на те, що ст. 14 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачає, що поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Позивачем при захисті своїх трудових прав жодних правових норм в сфері використання персональних (особистих) даних особи порушено не було, що власне свідчить про незаконність, безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного наказу.

З приводу оскаржуваного наказу апелянт зазначає про те, що наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Івано-Франківській області № 48-К було видано в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 30 грудня 2013 року, а саме в той же день коли позивачу було відкрито лікарняний, що власне підтверджується самим листком непрацездатності ОСОБА_2 від 30.12.2013 року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі

Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 03 жовтня 2013 р. позивачу оголошено догану за неналежне виконання трудових обов`язків.

Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 30 грудня 2013 р. позивача звільнено з посади завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі за систематичне невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором, без поважних причин.

Підставою для видачі наказу про звільнення з роботи ОСОБА_2 послужив акт проведеного службового розслідування комісією відповідача від 20 грудня 2013 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2, без отримання особистої згоди потерпілого на виробництві ОСОБА_4, розповсюдив персональні дані, чим порушив права застрахованої особи ОСОБА_4 та вимоги Закону України «Про захист персональних даних» та накази по установі щодо захисту персональних даних осіб

Відповідно до листка непрацездатності №335888 позивач звернувся для його видачі з 30 грудня 2013 р. до 01січня 2014 р., з 04 січня /2014 р. до 08 січня 2014 р., з 09 січня 2014 р. по 09 січня 2014 р. Листок містить неодноразові виправлення без їх застереження особою, яка його видала, тому суд першої інстанції в рішенні даній обставині дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Отже роботодавець повинен мати однозначну інформацію про непрацездатність працівника для врахування в своїй діяльності і, не порушення його прав, що в свою чергу передбачає обов`язок працівника надати працедавцю відповідні докази і повідомити про вказану обставину до часу звільнення.

До часу свого звільнення позивач не надав відповідачу ні повідомлення, ні доказу про свою непрацездатність. В суді представники сторін зазначили, що позивач надав інформацію відповідачу про свою тимчасову непрацездатність тільки 10 січня 2014 р.

Наказом ОСОБА_3 виконавчої дирекції №88-ВД від 20/12/2011 р. на очолюваний позивачем сектор покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до ОСОБА_3.

Наказом ОСОБА_3 виконавчої дирекції №74-ВД від 22/08/2012 р. на позивача покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана; звільнення.

В свою чергу в п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже відповідачем правомірно застосовано до позивача догану та в наступному застосовано стягнення у формі звільнення за повторне порушення трудової дисципліни.

При звільненні дотримано вимоги трудового законодавства і отримано згоду профспілкового органу на звільнення позивача з роботи

Представниками відповідача доведено, що після накладення на позивача дисциплінарного стягнення у формі догани, ОСОБА_2 повторно грубо порушив свої посадові обов`язки та права особи, яка звернулась до відповідача у спосіб поширення особистої інформації про потерпілого, без його згоди на це. Також встановлено, що про порушення своїх прав потерпілий ОСОБА_4 подав до відповідача відповідну претензію.

Доводи апелянта, що надана ним інформація щодо ОСОБА_4, не містить персональних даних про його особу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування і т.п.

Позивач ОСОБА_2 як завідувач сектору, відповідно до п.3 Положення про сектор, веде облік потерпілих на виробництві, оформляє та супроводжує особові справи потерпілих на виробництві та членів їх сімей, а відповідно до п.7 цього Положення забезпечує зберігання персональних даних про фізичних осіб - потерпілих на виробництві або членів їх сімей шляхом отримання їх згоди або згоди законних представників на обробку персональних даних, які містяться в справах про страхові виплати потерпілих та в базі даних «Реєстр потерпілих».

Таким чином звільнення позивача здійснено відповідачем у зв`язку із порушенням позивачем трудової дисципліни та за умови попереднього накладення на позивача стягнення у виді догани.

Судом першої інстанції в рішенні суду обґрунтовано зазначено, що позивач не просив відповідача змінити дату його звільнення та не ставив вимогу в суді про зміну дати звільнення. Також встановлено, що у зв`язку із не наданням позивачем інформації відповідачу щодо своєї непрацездатності, що розпочалась після завершення робочого часу, у відповідача відсутні правові підстави для самостійної зміни запису про дату звільнення, що також не могло бути ним здійснено за умов не подання позивачем відповідачу заяви про це, оскільки таку дію може бути здійснено виключно за заявою позивача із проведенням запису про такі дії у трудову книжку, яка перебувала безпосередньо у позивача.

Судом встановлено, що протягом дня звільнення позивач не повідомляв представників відповідача про наявність відкритого листка непрацездатності і свою непрацездатність, відпрацював робочий день в режимі, що передбачений правилами трудового розпорядку та звернувся за відкриттям листка непрацездатності після завершення робочого дня, листок непрацездатності відкрито позивачу після його звільнення та після завершення робочого часу.

Оскільки позивачем не доведено незаконності його звільнення, тому суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для поновлення його на роботі, виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6