АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3905/16 Головуючий 1 інстанції Міндарьова М.Ю.
Справа № 646/4572/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коровіна С.Г.

суддів Бездітко В.М. Овсяннікової А.І.,

при секретарі Дашковській Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Позивач посилалася на те, що ОСОБА_1 отримував кредити у ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» майновим поручителем по цім зобовязанням був ОСОБА_5, який був рідним братом позивача. Часину коштів за кредитними договорами в загальній сумі 63 878,37 грн. за життя сплатив ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач грошові кошти в сумі 63 878,37 грн. (в т.ч. 4173,39 доларів США і 9588,18 грн.), які були сплачені за нього майновим поручителем, не повернув. 29 квітня 2013р. помер брат позивача (спадкодавець), ОСОБА_5. За життя спадкодавець склав на користь позивача останній заповіт, який було нотаріально посвідчено 06 лютого 2012 року. На момент смерті ОСОБА_2 мешкала та була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. 07 лютого 2014р. ОСОБА_2 подала до нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач зазначила в позові, що вона як належний спадкоємець за заповітом отримала в спадок право грошової вимоги до відповідача, оскільки останній не сплатив грошові кошти спадкодавцю.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також просила в разі неявки відповідача розглядати справу у заочному порядку.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить зворотні повідомлення пошти про направлення на адресу, зазначену у позові та адресу реєстрації судових повісток про виклик в судове засідання, причину своєї неявки суду не повідомив.

Представник Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції в останнє судове засідання не зявився повідомлявся вчасно та належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. до участі у справі була залучена третя особа ОСОБА_4, дочка спадкодавця. Про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась

Заочним рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ід.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ід.н. НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 63878,37 грн. (шістдесят три тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень 37 копійок) .

Стягнуто з ОСОБА_1 (ід.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ід.н. НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору у сумі 638,78 грн. та 121,80 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 рокускасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування скарги зазначив, що він не був належним чином повідомлений про факт відкриття провадження та розгляд справи, а тому не міг надати суду свої заперечення. Вказує, що cпадкодавець ОСОБА_5 був майновим поручителем апелянта по кредитному договору та передав в іпотеку 2-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Апелянт стверджує, що до смерті спадкодавця кредит був погашений, а квартира, яку було передано в іпотеку, була подарована позивачеву за договором дарування від 20.04.2013 року. він зауважує, що зазначена квартира не входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 На час укладання договору дарування іпотека була припинена виконанням основного зобовязання відповідачем перед третьою особою Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції. ОСОБА_1 вважає, що позивачем не доведено, вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, оскільки спадкоємцем є також і ОСОБА_6 Судом першої інстанції не враховано, що відповідач є майновим поручителем зобовязань ОСОБА_5 Крім того судом першої інстанції не враховані належним чином правила ст.556 ЦК України порушені інші норми матеріального та процесуального права. .

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 уклав договір іпотеки (майнової поруки) від 06.10.2005 року №014/02/3-590/1-05 відносно належної йому квартири з ХОД АППБ «Аваль» ( ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»). Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання з майнової поруки щодо виконання грошових зобовязань за кредитними договорами, укладеними ОСОБА_1, (зокрема, генеральна кредитна угода №253 від 06.10.2005 року із додатковим договором до нього; кредитний договір №014/07/1-34-07 від 18.01.2007 року .; кредитний договір №014/07/1-1145-07 від 24.10.2007 року.).

Згідно до умов кредитного договору №014/07/1-34-07 від 18.01.2007 року позичальник отримав в установі банку кредит в сумі 13 000 доларів США, зі строком повернення 16 січня 2012 року. Відповідно до п.3.4 цього договору забезпеченням виконання зобов'язання була іпотека належної ОСОБА_5 квартири.

Згідно умов кредитного договору №014/07/1-1145-07 від 24.10.2007 року позичальник ОСОБА_1 отримав в установі банку кредит в сумі 24 000 гривень зі строком повернення до 22 жовтня 2011 року. Відповідно до п.3.4 цього договору забезпеченням виконання зобов'язання була іпотека належної ОСОБА_5 квартири.

Станом на 31 січня 2012 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитними договорами була простроченою.

Задовольняючи призовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитними договорами не виконував належним чином.

У зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань спадкодавець, ОСОБА_5 замість позичальника, починаючи з 06 лютого 2012 року сплатив декілька платежів на погашення кредиту шляхом внесення готівкових коштів до каси банку. Загальна сума здійснених ним платежів складає 4173,39 доларів США і 9588,18 гривень. Всі ці платежі здійснювались за рахунок грошових коштів спадкодавця ОСОБА_5 (Спадкодавця), від його імені.

Позивачці або спадкодавцю Відповідач, зазначені платежі не відшкодував.

Крім того суд першої інстанції вважав доведеним, що сплату коштів майновим поручителем ОСОБА_5 замість відповідача ОСОБА_1 в сумі 4173,39 доларів США і 9588,18 грн. підтвердив і представник третьої особи, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції.

Згідно змісту останнього складеного заповіту від 06 лютого 2012 року, спадкодавець ОСОБА_5 заповів позивачці (своїй сестрі ОСОБА_2О.) все майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Суд вважав, що останній складений заповіт від 06 лютого 2012 року стосується всього майна і за будь-яких обставин повністю скасовує попередній заповіт.

Відповідно до ч.3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми».

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент його смерті і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст.1219 ЦК України

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що порука зоюовьязання ОСОБА_1 припинилася після повернення кредитору позичених коштів.

За життя ОСОБА_5 не висловлював будь-яких вимог до ОСОБА_1 з приводу часткового погашення його гошових зобовязань перед банком.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.3 ст.42 Закону України «Про іпотеку» Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Відповідно до приписів ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. Такого документу позивачем до суду е надано.

Відповідно до ч.3 ст.512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем)

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що настання передбачених ч.1 та ч.2 ст.556 ЦК України можливо лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобовязання.

Таким чином часткове виконання поручителем зобовязання за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Позивач у суді першої інстанції та в апеляційному суді не заперечувала проти того, що вона від імені брата ОСОБА_5 частково погасила кредитні зобовязання ОСОБА_1 Крім того в апеляційному суді ОСОБА_2О пояснила, що фактично вона сплачувала особисті кошти, а не кошти брата ОСОБА_5, який був поручителем по зобовязанням ОСОБА_1

Крім того з наданих позивачем квитанцій про сплату заборгованості неможливо встановити хто особисто проводив оплату за цими оплатами, оскількі підписи платника на багатьох кітанціях про сплату відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зобовязання за кредитними договорами (зокрема, генеральна кредитна угода №253 від 06.10.2005 року із додатковим договором до нього; кредитний договір №014/07/1-34-07 від 18.01.2007 року .; кредитний договір №014/07/1-1145-07 від 24.10.2007 року.) не виконані спадкодавцем позивачки в повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача частково сплачених нею та її братом коштів у погашення кредитної заборгованості відповідача. При таких обставинах рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст 88 стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 поніс судові витрати у розмірі 712 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 712 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -