АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Борисової О.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за представленням на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають значення для справи, в повному обсязі не з'ясовані і не доведені. Судом не було досліджено та долучено до матеріалів справи іншу цивільну справу за номером 2/86/2011, у якій було постановлено рішенням про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, виданого на її ім'я. Посилалася на те, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року було ухвалено без дослідження оригіналу рішення у справі 2/86/2011 та за відсутності його копії в матеріалах справи, хоча містить посилання на нього. Вважає, що, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2012 року було відмовлено батьку позивача ОСОБА_7 у визнанні права власності на частину спадкового майна, його спадкоємиця ОСОБА_4 вже не може звертатися до суду з такими вимогами. Судом першої інстанції не було доведено ряд обставин, які зазначено у рішенні як такі, що достовірно встановлені. Поза увагою суду залишилося також те, що статтею 1266 ЦК України, яка регулює порядок спадкування за правом представлення, визначено право племінників спадкувати за правом представлення за своїми батьками у розмірі частки спадщини, яка б успадковувалася ними, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Разом з тим, батько позивачки ОСОБА_7 помер через три з половиною роки після відкриття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_6, тобто, положення ст. 1266 ЦК України до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема,квартира АДРЕСА_2

26 вересня 2009 року сестра померлої ОСОБА_3 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та повідомила про наявність заповіту, складеного ОСОБА_6 на її ім'я.

Згідно даного заповіту від 05 серпня 2009 року, ОСОБА_6 заповіла належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2, своїй сестрі ОСОБА_3.

01 грудня 2009 року брат померлої ОСОБА_7 звернувся до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

02 грудня 2009 року сестра померлої ОСОБА_5 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Листами завідувача Десятої київської державної нотаріальної контори від 02 грудня 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було повідомлено про наявність заповіту на ім'я ОСОБА_3 та роз'яснено їх право на подання позову про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 грудня 2012 року, було визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на ім'я своєї сестри ОСОБА_3.

Листом завідувача Десятої київської державної нотаріальної контори від 08 липня 2013 року ОСОБА_7 та його сестрі ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом кожному на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, з підстав відсутності у них оригіналу свідоцтва про право власності на житло на ім'я померлої ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

Постановою П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 16 жовтня 2014 року дочці померлого - позивачу ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_2, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на дане майно за померлим ОСОБА_7.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за правом представлення, ОСОБА_4 посилалася на те, що брат спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_6 Олексій Олексійович є її батьком, він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому вона має право спадкувати за ОСОБА_6 частину спадкового майна в порядку спадкування за правом представлення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та, визнаючи за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за правом представлення, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 1266 ЦК України встановлено право позивача на спадкування за представленням належної її батькові частини спадщини за померлою ОСОБА_6, разом з тим, позивач оформити спадщину після померлого батька не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Не будучи обізнаними про залишення померлою заповіту, 01 грудня 2009 року та 02 грудня 2009 року рідні брат та сестра померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 звернулися до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадкового майна.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Залишений ОСОБА_6 заповіт від 05 серпня 2009 року на ім'я сестри ОСОБА_3 було визнано недійсним на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 грудня 2012 року.

За таких обставин та на підставі положень ст. 1223 ЦК України, спадкоємці померлої одержали право на спадкування за законом, яке вважається таким, що виникло у них на день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За правилом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Після визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, оскільки подані ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заяви відкликані не були, від спадщини вони не відмовилися, останні вважаються такими, що прийняли спадщину та вона належить їм з моменту відкриття.

За змістом ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, правовстановлюючі документи на спадкове майно у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були відсутні, в зв'язку з чим Десята Київська державна нотаріальна контора повідомила про неможливість видачі їм свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, з вищезазначених норм закону та встановлених обставин, вбачається, що громадянин ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_6, подавши до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву від 01 грудня 2009 року про прийняття спадщини, вона належить йому з моменту відкриття, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на прийняту спадщину.

З матеріалів справи також вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

Дочка померлого ОСОБА_4, у встановленому законом порядку звернулась до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7

П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину - 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності її покійного батька на вказану квартиру, а тому вона звернулася до суду з заявою про визнання за нею права власності на цю частину квартири в порядку спадкування за правом представлення після смерті тітки ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, з аналізу вказаних положень закону вбачається, що племінник померлого спадкодавця має право спадкувати за правом представленням у разі, якщо його матір /батько (сестра/брат померлого) на момент відкриття спадщини померли.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що батько позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_6 був живим, подав заяву про прийняття спадщини, фактично її прийняв, проте не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину з незалежних від нього причин- через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру. ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_7 і у встановлений законом строк подала заяву про прийняття вказаної спадщини.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за правом представлення після смерті її тітки ОСОБА_6 не ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах та вимогах статті 1266 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та положення закону уваги не звернув, допустив порушення норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за правом представлення після смерті її тітки ОСОБА_6.Доводи апеляційної скарги про неправильність вказаних висновків суду першої інстанції є обґрунтованими.

Проте, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як позивач ОСОБА_4 є самостійним суб'єктом звернення до суду в даній справі, а підстави її позовних вимог не є повністю тотожними з підставами позову у цивільній справі за № 2/86/2011.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21 січня 2016 року про часткове задоволення позову та визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за представленням на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за право представлення після смерті тітки ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 1212, 1220, 1262, 1266, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_5, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: