Справа №295/2740/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.02.2016 року звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути заборгованість по кредитному договору з ОСОБА_1 в розмірі 51538,23 грн. та сплачений судовий збір 1378 грн. При цьому посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 08.09.2010 року, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 30.11.2015 року має заборгованість в сумі 51538,23 грн., з них: заборгованість за кредитом 24763,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 22083,86 грн.; заборгованість за пенею та комісією 1760 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2430,39 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив позов задовольнити.

Відповідач не зявилася в судове засідання, подала заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у звязку з пропуском позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини, які регулюються ст. ст. 509, 510, 526, 527, 530, 651 ЦК України.

Судом встановлено, що 08.09.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 08.09.2010 року, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила: за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч.5 ст.261 ЦК).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач сплатив останній платіж 26.12.2012 року та вже з 01.01.2013 року починається нараховуватися заборгованість за кредитом. Тому саме з цього моменту банк дізнався про порушення відповідачем виконання зобовязання за кредитним договором.

Тому, можна прийти до висновку, що позивач без поважних причин, навмисно затягував строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, з метою збільшення суми заборгованості відповідача по відсоткам, пені, неустойці.

3 наведеного вбачається, що строк позовної давності закінчився у січні 2016 року.

Позивач звернувся до суду позовом про стягнення заборгованості у лютому 2016 року. Тобто прострочивши своє право на таке звернення.

Відповідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно п. 31 Постанови №5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і крмінальних справ за № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року "Про окремі питання застосування строків позовної давності" додатково роз"яснив, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

Одночасно було розяснено положення частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України, що полягає в тому, що "позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Доказів про вчинення боржником в межах позовної давності будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, представником позивача не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебіг) позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.сг. 264. 267 І І,К України.

Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин та не просив його поновити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 257,258, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 60, 169, 197, 209, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Г. Перекупка