АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 15426 гривень 60 копійок в якості відшкодування матеріальних збитків; стягнути з відповідача на свою користь витрати, які пов'язані з оформленням позовної заяви і подачею її до суду у сумі 5000 гривень; стягнути з відповідача на свою користь 15000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди та 487 гривень 20 копійок судового збору.

Справа №759/17470/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/9810/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Уляновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 25 вересня 2013 року сталася ДТП із вини ОСОБА_3, що керував автомобілем марки «Пежо» номерний знак НОМЕР_2, в результаті якої було пошкоджено її автомобіль марки «Тойота Аурис» номерні знаки НОМЕР_1. Постановою Святошинського районного суду м. Києва відповідача визнано винним. Відповідно до звіту розмір матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням її автомобіля, складає 15426 гривень 60 копійок. Внаслідок зазначеної ДТП позивачеві було завдано і моральну шкоду на суму 15000 гривень, яка полягає у тому, що за керування пошкодженим автомобілем протягом 26 місяців, з 25 вересня 2013 року по даний час, більше двох років, та постійним хвилюванням та втратою свого вільного часу на вияснення даної проблеми відшкодування з винною стороною.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про

відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, обставинам справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 вересня 2013 року о 19 год. 10 хв. У м. Києві по вул. Командарма Уборевича - Чорнобильська, відбулася дорожньо-транспортна пригода у якій було пошкоджено автомобіль позивача марки «Тойота Аурис» номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5) .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2013 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Крім того, відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювана шкоди.

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

Згідно полісу № АС/2084059 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.03.2013 укладеного між відповідачем ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Інкомстрах» строк дії з 00 год. 00 хв. 21.03.2013 до 21.03.2014 при цьому забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Пежо» моделі 405, з державним реєстраційним номером НОМЕР_2, ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 50000 грн. 00 коп., франшиза - «нуль» (а.с. 18).

Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст. 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15426 гривень 60 копійок, позивач посилалася на рахунок №ВДиС-0008252 від 14 квітня 2015 року ТОВ «ВІДІ Автострада» (а.с.6).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься рахунок №ВДиС-0003086 від 27 січня 2016 року ТОВ «ВІДІ Автострада» (а.с.27), відповідно до якого розмір матеріальної шкоди становить 15357 гривень 66 копійок.

Вказані рахунки є взаємовиключаючими щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди.

Доказів, а саме, висновку експерта або звіту, що підтверджують реально заподіяну матеріальну шкоду та усувають розбіжності в наданих рахунках, ні позивачем ні її представником, суду не надано.

В судовому засіданні Апеляційного суду м. Києва представник позивача ОСОБА_6 пояснив, що за наданими рахунками ремонт автомобіля не проводився і оплата за рахунками не здійснювалася.

Наведене свідчить про те, що реальних витрат по відновленню пошкодженого автомобіля, не було понесено, що позбавляє суд можливості з'ясувати реальний розмір матеріальної шкоди. З клопотаннями щодо проведення авто товарознавчої експертизи ні позивач ні її представник, до суду не зверталися.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: