Справа № 2-334/2009
Номер провадження 2/489/1167/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя,

встановив

В серпні 2008 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період шлюбу сторонами було придбано квартиру (а саме за договором міни). Зазначає, що ця квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Заочним рішенням від 23 березня 2009 року позов було задоволено.

Ухвалою від 17.03.2016 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

07.06.2016 від відповідача до суду надійшло заперечення. Вказує, що попередня квартира була приватизована особисто відповідачем та була його особистою власністю. Тому посилання позивача на те, що він має відношення до договору міни є безпідставним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1990 (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ФП №306368).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФП №031477 шлюб між сторонами розірвано 23.01.2008.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1999 відповідач був власником квартири №48 за адресою: вул. Космонавтів, 148-б в м. Миколаєві.

Згідно з договором міни №118 від 25.04.2001 ОСОБА_2 передав квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3, а ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2. Міна виконана без доплати.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України.

Згідно з ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ст. 24 вказаного Кодексу майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 25 Кодексу якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи те, що відповідач отримав квартиру №48 за адресою: вул. Космонавтів, 148-б в м. Миколаєві в порядку приватизації тобто безоплатно від держави, суд вважає, що вказана квартира була його особистою приватною власністю.

Згідно з п. 3 договору міни, міна виконана без доплат.

Здійснюючи обмін своєї особистої власності (роздільне майно подружжя) без доплати відповідач отримав квартиру АДРЕСА_3 у особисту приватну власність (роздільне майно подружжя), оскільки для його отримання не були витрачені спільні кошти або спільна праця подружжя.

Посилання позивача на те, що обмін було здійснено на вказаних умовах саме через те, що ОСОБА_3 була її родичкою не підтверджено належними та допустимим доказами. Відповідно до договору міни інвентарна вартість квартир складала 10079 грн. та 11185 грн., площа 33,5 кв. м та 44.6 кв. м відповідно.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні вимог належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв