13.07.2016 Єдиний унікальний номер 205/2296/16-ц
Справа № 205/2296/16-ц
13 липня 2016 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Федченко В.М., за участю секретаря судового засідання Джурко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, згідно уточнень просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та усунути їй перешкоди шляхом зняття його з реєстраційного обліку.
Позивач у судове засідання не з'явилась, натомість звернулась з заявою, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі(а.с.23). Причини своєї неявки суду не повідомили. Письмових заяв не надходило.
Представник третьої особи у судове засіданні не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило.
У зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача, за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
Позивач є власником квартири за адресою: м. Дніпропетровськ ж/м Покровський (раніше ж/м Комунар) буд. 3-К кв.№62, що підтверджується договором купівлі-продаж від 18 січня 2000 року зареєстрований державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №2-64, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 22.07.2015 року (а.с.6-7).
Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідач є сином позивача, а відтак відповідно до ч.1ст.405ЦК України він мав право користування вказаним житлом як член сімї позивача та бути зареєстрованим за відповідною адресою, що підтверджується довідкою №12/16 від 12.03.2016р., виданою головою правління ЖБК №223 ОСОБА_5 (а.с.11).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ОСОБА_2 понад рік не проживає в квартирі № 62 за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Покровський (раніше ж/м Комунар) буд. 3-К, що підтверджується актом від 09.12.2015 року та 10.03.2016 року, засвідченим головою правління ЖБК №223 ОСОБА_5 (а.с.12-13).
Відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували інформацію про його відсутність у вказаній квартирі більше року без поважних причин.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири № 62, розташованої в м.Дніпропетровську, ж/м Покровський (раніше ж/м Комунар) буд. 3-К, та не проживає у ній понад один рік без поважних причин, суд доходить висновку, що він втратив право користування нею, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні шляхом зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 62 в будинку 3-К на ж/м Покровський (раніше ж/м Комунар) в м. Дніпропетровську.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Суддя Федченко В.М.