Справа № 129/222/16-ц Провадження № 22-ц/772/2576/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Шемети Т.М.,

суддів: Зайцева А.Ю., Панасюка О.С.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю: представників ОСОБА_2 адвата ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, Гайсинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.07.2016 року, -

В с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 та просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що розташований в м. Гайсин, вул. Гоголя, 6 та на ? частину земельної ділянки розміром 0,0787 га, розташовану за цією ж адресою, в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_8, яка померла 11.07.2015 року. Позов мотивувала тим, що спадкоємців першої черги після смерті сестри не має, атому вона має право на спадкове майно. ЇЇ покійна сестра перебувала у шлюбі з ОСОБА_9, який помер в 2014 році та за час перебування у шлюбі ними було придбано ? частину будинку по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин та приватизовано земельну ділянку біля будинку, всі документи були оформлені на імя ОСОБА_9. Він за життя заповів належне йому майно відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Однак оскільки майно було набуте під час шлюбу, то воно належало подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому ? частина майна належала покійній ОСОБА_8, виходячи з положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, як другому з подружжя. Тому позивач як сестра померлої ОСОБА_8 бажає прийняти спадщину на належну покійній частку в спільному майні подружжя, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, так як вона не змогла надати правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність майна її сестрі.

Ухвалою Гайсинського районного суду від 15.03.2016 року до справи в якості співвідповідача залучено Гайсинську міську раду (а.с.79).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.07.2016 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлої 11.07.2015 року сестри ОСОБА_8 право приватної власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в м. Гайсин по вул. Гоголя,6 та визнано право власності на ? частину земельної ділянки розміром 0,078 га, кадастровий номер :11:004:0105, розташованою за цією ж адресою. Стягнуто з відповідачів на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 343 грн. 31 коп..

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом було невірно оцінено докази по справі: майно про яке йдеться в позові належало на праві особистої власності ОСОБА_9, що підтверджується спадковою справою, заведеною після його смерті, копія якої є в матеріалах справи: ОСОБА_8 після смерті свого чоловіка подала заяву до нотаріальної контори, в якій зазначила, що на спадщину після його смерті, на обовязкову частку в спадковому майні не претендує, так як і будинок, і земельна ділянка належали її покійному чоловікові на праві особистої власності, тобто покійна за життя визнала, що придбане у шлюбі майно не є спільною сумісною власністю, однак суд цьому факту дав невірну оцінку, що й потягло ухвалення рішення всупереч нормам закону.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Представники ОСОБА_2 ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу не визнали, зазначили що рішення суду є вірним: статус майна подружжя визначається нормами кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час виникнення права власності та майно, придбане у шлюбі, відноситься до суспільної сумісної власності подружжя, а заява ОСОБА_8 до нотаріальної контори не визначає статус придбаного у шлюбі майна. ОСОБА_7 та представник Гайсинської міської ради в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Від Гайсинської міської ради надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутність представника, в якій зазначено, що апеляційну скаргу вони не визнають та просять залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб що зявилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у шлюбі набули право спільної сумісної власності на1/2 частину будинку з відповідними по господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовану в м. Гайсин по вул. Гоголя, 6 та їх частки є рівними, доказів належності вказаного майна особисто ОСОБА_9 в ході розгляду справи не здобуто. Наявність заяви ОСОБА_8, адресованої до нотаріальної контори, про те, що майно є особистою власністю, а не спільною сумісною, не спростовує факт набуття майна у шлюбі не припиняє права на спільну сумісну власність, а тому ОСОБА_8 належала ? частина майна, яке за відсутності спадкоємців першої черги переходить до її рідної сестри позивача по справі ОСОБА_2.

Однак такий висновок суду ухвалений на підставі неповно та однобічно зясованих обставин справи та всупереч нормам діючого законодавства.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-11.02.1951 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 17.06.1951 року (копія на а.с.57)

- 15.10.2014 року ОСОБА_9 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 303319 (копія на а.с.53)

-За життя ОСОБА_9 склав заповіт, в якому значиться, що належне йому на праві особистої приватної власності ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за номером шість, що розташований по вул. Гоголя в м. Гайсин Гайсинського району Вінницької області та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0787 га, розташовану по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин Гайсинського району Вінницької області, він заповідає в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

-Після смерті померлого 15.10.2014 року ОСОБА_9 Гайсинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 421/2014, яку розпочато 26.11.2014 року (а.с.46-72).

-З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулися ОСОБА_7 (а.с.49) та ОСОБА_5 (а.с.50)

-26.11.2014 року о 16 год. 55 хв. За № 1091 до Гайсинської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_8 як дружини покійного, в якій вона зазначила, що їй відомо зміст складеного чоловіком заповіту, від прийняття спадщини після його смерті вона відмовляється, в тому числі і від обовязкової частки у спадщині, а оскільки спадкове майно є особистою власністю покійного чоловіка, то вона на ? частину, передбачену ст. 368 ЦК України та ст.ст. 60, 63 СК України, не претендує ( а.с.51).

-11.07.2015 року померла ОСОБА_8, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 333147 (копія на а.с.13).

-Позивач ОСОБА_2 сестра ОСОБА_8, що підтверджено рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.09.2015 року, яке набуло законної сили 15.09.2015 року (копія на а.с. 11).

В матеріалах справи наявний Договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин від 19.11.2012 року (а.с.19-21, а.с. 25-26) за яким ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_2 придбала будинок та земельну ділянку по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин, та в тексті яких зазначено, що згоду на відчуження дає подружжя ОСОБА_8, на що як на доказ належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя посилається позивач ОСОБА_2.

Однак вказані договори та викладене в їх тексті не може слугувати доказом для визначення статусу майна, так як 12.04.2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було розірвано укладений 19.11.2012 року договір купівлі-продажу будинку по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин, що підтверджено нотаріально посвідченим договором про розірвання (а.с.22) та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0787 га по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин , що підтверджено нотаріально посвідченим договором про розірвання (а.с.24).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

З матеріалів справи вбачається, що обоє з подружжя: і ОСОБА_9, написавши заповіт, і ОСОБА_8, написавши заяву до нотаріальної контори, вказали, що придбане під час перебування у шлюбі майно: будинок та земельна ділянка по вул. Гоголя, 6 в м. Гайсин є особистою власністю ОСОБА_9.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та всупереч встановленій обставині, що спірне майно мало статус особистої приватної власності ОСОБА_9 та всупереч положенням Сімейного кодексу України дійшов помилкового висновку про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу - це безумовна підстава для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, що потягло за собою ухвалення рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Зважаючи на те, що ? частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в м. Гайсин по вул. Гоголя, 6 та земельна ділянка розміром 0,078 га, кадастровий номер :11:004:0105, розташована за цією ж адресою, - відносяться до особистої приватної власності ОСОБА_9, не належали ОСОБА_8 за життя, в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на це майно як на спадкове після смерті її сестри ОСОБА_8, - слід відмовити.

За таких обставин подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

ОСОБА_5, подаючи апеляційну скаргу, понесла судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 755 грн. 30 коп., що підтверджено квитанцією від 08.07.2016 року (а.с.116). З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а заявлений ОСОБА_2 позов задоволенню не підлягає, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, понесені ОСОБА_5 та документально підтверджені судові витрати слід стягнути з ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.07.2016 року скасувати та ухвалити нове:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, Гайсинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 755 (сімсот пятдесят пять) гривень 30 коп. понесених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_10

Судді: підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

З оригіналом згідно: ОСОБА_10