АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Тодоряк Г.І.

за участю: апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, -

встановила:

В травні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Посилалася на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2014 року та рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2016 року їй на праві власності належить 5/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі №1-2, розташовані за адресою: АДРЕСА_1

№22-ц/794/1121/16 Головуючий у І інстанції Ратушенко О.М.

Категорія 2 Доповідач Перепелюк Л.М.

Чернівецької області. Відповідачу, згідно рішення Сокирянського районного суду, належить 1/6 частки вказаного будинку та господарських споруд.

Вважала, що оскільки частка відповідача у спільній частковій власності на будинок є незначною та не може бути виділена в натурі, відповідач за спірною адресою ніколи не проживав та не проживає, спільне проживання та користування вказаним будинком є неможливим, відповідач більше десяти років проживає разом із своєю дружиною в належному їй будинку, тому просила: - припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2 на 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_1;

- Попередньо внесену ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_1, на розрахунковий рахунок суду вартість 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд в розмірі 16 957,00 (шіснадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_2;

- Визнати за нею, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_1 право власності'на 1/6 частку житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі № 1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2016 року позов задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2, на 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_1

Виплачено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_2, внесену ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_1, на депозитний рахунок суду вартість 1/6 частки житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі №1-2, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, в розмірі 16 957 (шістнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_1право власності на 1/6 частку житлового будинку літ. «Г», загальною площею 61,7 м. кв., в тому числі житловою площею 39,8 м. кв., а також господарських будівель і споруд: літньої кухні, з підвалом літ. «Д»; сарая літ. «Е»; гаража літ. «Є»; сарая, літ «Ж»; воріт/огорожі №1-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судовий збір.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Заявник вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2016 року скасувати прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У своєму запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи та при ухваленні рішення не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, вжив необхідних заходів для повного, всестороннього та об'єктивного з'ясування обставин справи та ухвалив законне рішення.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ї інстанції зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Згідно ст. 365 ЦК України для припинення права на частку у спільному майні, судом першої інстанції необхідно було встановити, що така частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим і припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, який в силу ст. 360-7 ЩІК України є обов'язковим для усіх судів України.

Проте, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, висновок суду про те, що частка відповідача є незначною, а спільне володіння та користування майном сторонами є неможливим, не підтверджено належними та допустимими доказами, а також не з'ясовано, чи припинення права власності на частку відповідача у будинку та господарських спорудах не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Зокрема, суд 1-ї інстанції не врахував ту обставину, що частка у спірному будинку є єдиним житловим приміщенням, що належить відповідачу на праві власності, оскільки він проживає у житловому будинку дружини ОСОБА_1 загальною площею 47,20 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м., що належить їй на праві власності згідно договору дарування (а.с. 53) разом з дорослим сином ОСОБА_5 1989 року народження(довідка про склад сімї, а.с.63)

Позивачкою не надано доказів того, що між сторонами існують такі відносини, що унеможливлюють їх спільне проживання, а посилання суду на відповіді із райвідділу міліції на підтвердження цієї обставини є безпідставними, оскільки у них тільки констатується сам факт звернення позивачки із заявою, а не обставина, на яку вона посилається.

Крім того, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, зокрема ч.4 ст 10 ЦПК України, яка передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК.

В порушення зазначених норм ЦПК суд не роз'яснив позивачці її право щодо заявлення клопотання про призначення експертизи для визначення можливості поділу житлового будинку та господарських будівель на дві частини, з врахуванням того, що частка відповідача становить 1/6 частки житлового будинку та господарських будівель і споруд, також за умови добудови чи перебудови житлового будинку, а у суді апеляційної інстанції, позивачка від заявлення клопотання про призначення такої експертизи відмовилась.

Тому, твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що припинення його права на частку у спірному господарстві завдасть йому істотної шкоди та позбавить його можливості проживати у належній йому частці житлового будинку, позивачкою не спростовано належними та допустимими доказами, а судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 06 липня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: