Справа № 699/794/15-ц
Номер провадження 2/699/18/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря Таран О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2015 року позивач звернувся у суд з даним позовом і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15038,06 грн, посилаючись на те, що відповідач порушив умови кредитного договору ВLаЖГА00042617, згідно якого 10 червня 2011 року банк надав кредит в сумі 7000 грн , але позичальник порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість на вказану суму, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 2191,83 грн, відсоткам за користування кредитом 665,43 грн, простроченої комісії за управління кредитом 1222 грн, плати за пропуск платежів 10955,80 грн. Оскільки відповідач добровільно заборгованість не погашає, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

При підготовці справи до розгляду судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер 03.07.2013 року, його спадкоємцем є ОСОБА_2, яка ухвалою суду від 15.07.2016 року за клопотанням позивача від 13.07.2016 року залучена у справу як правонаступник померлого.

У суді представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов та стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 15038,06 грн з ОСОБА_2, оскільки остання являється спадкоємцем після померлого ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали повністю та зазначили, що дійсно ОСОБА_2 подана заява про прийняття спадщини після ОСОБА_4, тобто остання є спадкоємцем померлого ОСОБА_4, але зазначили, що останній за життя належним чином погашав кредит, заборгованості не мав. Про смерть ОСОБА_4 ними був повідомлений позивач через Корсунь-Шевченківське відділення банку, а тому вважали, що у задоволенні позову слід відмовити в порядку ч.3 ст.1281 ЦК України, оскільки строк дії кредитного договору закінчується 10.06.2014 року, тому до 10.06.2015 року позивач мав право пред»явити даний позов, але лише 27.08.2015 року поштою направив до суду позов.

Крім того, сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову і з тих підстав, що позивачем пропущений і строк пред*явлення вимоги, передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України, оскільки достовірно довідавшись у грудні 2015 року про смерть ОСОБА_4І . з ухвали Корсунь-Шевченківського районного суду від 16.12.2015 року, позивач пред*явив свою вимогу до спадкоємця ОСОБА_2 лише в липні 2016 року, тобто в строк понад шість місяців, який передбачений зазначеною нормою цивільного закону.

Крім того, сторона відповідача вважала вимогу позивача про стягнення заборгованості в частині неустойки такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки за життя спадкодавця судом не було присуджено стягнення з останнього такого виду заборгованості.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного.

У суді встановлено, що 10 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був укладений договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00042617 (а.с.4-13).

Згідно п.1.1., 1.2. банк надав позичальнику кредит у розмірі 7000 грн з кінцевим строком повернення кредиту до 10 червня 2014 року.

П.1.3 передбачено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 15 процентів річних.

Згідно п.1.4. за управління кредитом встановлюється щомісячна плата в розмірі 1.75 % від суми кредиту.

Погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіка погашення заборгованості за кредитом та процентами.

П.4.3. кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов»язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.

Станом на 19 серпня 2015 року становить 15038,06 грн., із яких: кредит 2191,83 грн, відсотки 665,43 грн, комісія 1225 грн., плата за пропуск платежів 10955,80 грн, що підтверджується довідкою (а.с.3).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства ВіЕйБі Банк, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства ВіЕйБі Банк з 20.03.2015 року, призначено уповноважену особу ОСОБА_6 з 20.03.2015р. по 20.03.2016р.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 №213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства ВіЕйБі Банк на строк два роки, по 19.03.2018 року, на вказаний строк продовжено повноваження ліквідатору ОСОБА_6 (а.с.92).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.27) вбачається, що ОСОБА_4 помер 03.07.2013 року в с.Москаленки Богуславського району Київської області.

Про смерть відповідача позивач був належним чином повідомлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 16.12.2015 року (а.с.а.с.29-30), копія якої була отримана позивачем 25.12.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31)

Приватним нотаріусом ОСОБА_7 суду було надано копію спадкової справи, з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа №48/2013 від 27.11.2013 року, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_2 (а.с.72-75).

Свою вимогу про стягнення заборгованості ОСОБА_4 з його спадкоємця ОСОБА_2 позивач направив до суду 13.07.2016 року електронною поштою та звичайною поштою (а.с.90-91, 101-102, 103).

Крім того, судом встановлено, що станом на 03.07.2013 року, тобто на день своєї смерті, ОСОБА_4 простроченої заборгованості за спірним кредитним договором не мав, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.3, в т.ч. на звороті)

Крім того, судом встановлено, що до складу спадкового майна, що успадковане ОСОБА_2, входить земельна ділянка площею 0,9236 га розташована на території Кошмаківської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с.124).

Вартість спадкового майна становить 51072,95 грн з розрахунку вартості земельної частки (паю) по Кошмаківській сільській раді (0,9236 га*97102,75 грн : 1,756 га = 51072.95 грн) (а.с.123).

Оцінюючи встановлені у справі обставини суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані приписами глав 84 та 87 ЦК України.

Так згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що закріплено у ст.1218 ЦК України.

Частиною 2 ст.1281 ЦК України визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч.3 ст.1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Вказаних вимог закону позивач не дотримався, оскільки, як встановлено судом, кредитний договір був укладений 10 червня 2011 року з кінцевим строком повернення кредиту до 10 червня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 27.08.2015 року, тобто поза межами річного строку пред*явлення вимоги, передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України.

При цьому суд звертає увагу на те, що обрання певного способу захисту свої цивільних прав є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп.2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Суд також звертає увагу на те, що законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обовязку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця).

Претензії, що подаються через нотаріуса, повинні бути заявлені у письмовій формі. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. При цьому, нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Таким чином, нотаріус приймає заявлені через нього вимоги кредиторів спадщини до спадкоємців, обмежившись формальною перевіркою додержання передбачених ч. 3 ст. 1281 ЦК строків (зокрема, шляхом ознайомлення з текстом в частині настання строків вимоги). Разом з тим, якщо нотаріус немає можливості установити коли настав строк вимоги, відмовити у прийнятті відповідної заяви кредитора він все одно права не має, оскільки ініціювання спору щодо прав кредитора є правом спадкоємців, а не повноваженням нотаріуса.

Крім того, відповідно до п. 11.1. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, претензії кредиторів, поряд з іншими заявами, що стосуються спадкових прав громадян, реєструються в книзі обліку і реєстрації спадкових справ і формуються у спадкові справи. Крім того, у разі якщо претензії кредиторів надійшли поштою або подані нотаріусу курєром, такі претензії також підлягають реєстрації у журналі реєстрації вхідних документів (п. 8.9. Правил ведення нотаріального діловодства).

Отже, достовірно довідавшись 25.12.2015 року про смерть ОСОБА_4 03.07.2013 року, позивач самоусунувся від будь-яких дій щодо встановлення кола спадкоємців померлого, свої заяви в органи нотаріату вчасно не направив та фактично переклав власні обов*язки з цього приводу на суд. Підтвердженням вказаної обставини є те, що позивачем до суду не надано жодного доказу щодо вжиття заходів з вказаного питання.

Крім того, достовірно знаючи про дату настання настання смерті ОСОБА_4 позивач лише 13.07.2016 року направив у суд свої вимоги до спадкоємця померлого ОСОБА_2, тобто поза межами шестимісячного строку пред*явлення вимоги до спадкоємців, встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України.

Згідно ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в даному випадку пропустив строк для пред*явлення вимоги щодо стягнення заборгованості, який в даних правовідносинах є преклюзивним, а тому втратив право для пред*явлення такої вимоги.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у справі №6-33цс15, зазначивши, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Крім того, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є таким, що суперечить приписам цивільного законодавства.

Так відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правовими наслідками невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов є покладення на сторону правових наслідків, передбачених ст. 611 ЦК, зокрема сплату неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди тощо.

Разом з тим, ч.3 ст.1231 ЦК України, яка є спеціальною для правовідносин даного спору, визначено, що до спадкоємця переходить обов*язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.

Як встановлено судом, позивач, достовірно знаючи про смерть ОСОБА_4, маючи у своєму розпорядженні розрахунок заборгованості останнього, за відсутності судових рішень щодо стягнення неустойки з померлого за життя, жодних дій щодо корекції розрахунку заборгованості не вчинив.

Таким чином, враховуючи, ОСОБА_4 за його життя не порушено виконання зобов'язання, покладення на спадкоємця фізичної особи додаткового обов'язку сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафу за несвоєчасну сплату відсотків, заборгованість за якими нарахована вже після смерті спадкодавця та протягом строку встановленого для прийняття спадщини, є неправомірним і таким, що суперечить вищезазначеним вимогам законодавства.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст..60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З вказаних підстав суд вважає необхідним звернути увагу на те, що в ході судового розгляду, зважаючи на заяви відповідача, судом були вжиті вичерпні заходи щодо сприянню позивачу всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, але останній розпорядився своїми правами на власний розсуд, у зв*язку з чим судом взято до уваги докази, що були надані до початку розгляду справи по суті.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути поданою до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_8sp; Л.