УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Дніпровський районного суду м. Києва

в складі: головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Іова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції, Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

До суду позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок АДРЕСА_1, накласти заборону на вчинення реєстраційних дій свідоцтва за реєстром № 5 - 5278 від 28.12.2011 на право власності ОСОБА_3 по спадковій справі № 323/07 та заборонити ОСОБА_3 здійснювати операції , спрямовані на відчуження і перехід права власності на майно.

Обґрунтуванням необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач вважає, що відповідачем може бути відчужено будинок та речі на користь третіх осіб, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду. Накладання арешту забезпечить можливість реалізації судового рішення по справі.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь - якій стадії розгляду справ, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Суд дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки вказані доводи невжиття заходів забезпечення позову не є співмірними та не можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: