Справа № 462/1017/16-ц
УХВАЛА

08 серпня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за вказаним позовом.

У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 було заявлено клопотання про залишення позовної заяву без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, у зв'язку з тим, що позов поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи, враховуючи, що представник за дорученням не має права представляти банк-банкрут у справах щодо вжиття заходів до повернення дебіторської заборгованості банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, та що видана довіреність від 23.12.2015 року не дає права на підписання позовних заяв представнику.

Заслухавши доводи представника відповідача та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено, 24.02.2016 року з позовною заявою від ПАТ «ВБР» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВБР» ОСОБА_4 звернувся представник ОСОБА_5, на підставі довіреності від 23.12.2015 року (а.с. 2-5, 43).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.03.2016 року відкрито провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «ВБР» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.50).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст.244 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.38 ЦПК України юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням або представники.

Частинами 1, 3 ст.119 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі і підписується позивачем або представником із зазначенням дати її подання.

Відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Отже, у представника за довіреністю від імені юридичної особи, підписаною особою, уповноваженою на це законом або установчими документами, виникає право на представництво інтересів саме юридичної особи, від імені якої видано довіреність.

Судом встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 грудня 2015 р. № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52(1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно.

Частиною 1 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

У п.17 ч.1 ст.2 Закону визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Як визначено абз.1 ч.1 ст.46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

За приписами ч.1, п.1 ч.2 ст.37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Видає накази та розпорядження, видає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом (ч.3 ст.37 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює повноваження, що визначені ч.2 ст.37 цього Закону.

Таким чином, приписами ст.ст. 37, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у взаємозв'язку зі ст.42 ЦПК України, не передбачено обмеження повноважень уповноваженої особи Фонду на видачу та/або скасування довіреностей під час здійснення в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації та/або його ліквідації, що в свою чергу дає право уповноваженому Фонду гарантування вкладів фізичних осіб видавати довіреності особам, які в свою чергу мають право від імені та в інтересах юридичної особи звертатися до суду за захистом прав, тим самим подавати позов.

Наведене дає підстави для висновку, що уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, тобто крім повноважень, визначених Законом, уповноважена особа Фонду здійснює повноваження керівництва банку, а відтак наділена правом видачі та підписання довіреностей від імені банку, як юридичної особи на представництво його (банку) інтересів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 по справі № 6-399 гс16.

Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 мав право на подання до суду позовної заяви від імені юридичної особи ПАТ «ВБР» на підставі довіреності, яка підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому цей представник має повноваження на ведення справи, подання та підпису позовної заяви.

Щодо доводів представника відповідача на те, що довіреність від 23.12.2015 року не надає ОСОБА_5 права підписання позовних заяв, то такі не грунтуються на матерілах справи і не приймаються судом, оскільки ОСОБА_5 згідно вказаної довіреності має усі права надані законом позивачу чи представнику, за винятком наведених в довіреності обмежень, серед яких відсутнє право подання і підписання позовної заяви.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для застосування норми процесуального права, що передбачена п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, і залишення позовної заяви без розгляду, тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 207, 208-210 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний