Номер провадження: 22-ц/785/3865/16
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сібовій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 12 січня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_7, після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1. Позивач зазначив, що ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. з 3 січня 1964 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 закінчено будівництвом у 1967 році, тому такий був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Житловий будинок обліковувався по погосподарських книгах, свідоцтво про право власності на житловий будинок оформлено не було. За життя ОСОБА_7 12 травня 2008 року склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_7 посвідчено 12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у населених пунктах, затвердженої наказом Мінюсту від 25 серпня 1994 року №22/5, а тому як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, в силу статті 1257 ЦК України є нікчемним. Позивач зазначив, що ОСОБА_8 за життя склала 5 червня 2008 року заповіт, яким все своє майно заповіла йому позивачу ОСОБА_3 Спадкодавець ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Посилаючись на належність ОСОБА_8 частки в спільній сумісній власності подружжя, прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7, вказуючи на нікчемність заповіту ОСОБА_7, перерив позовної давності зверненням до суду з позовом про визнання заповіту нікчемним, позивач ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_8 просив визнати посвідчений 12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 нікчемним на підставі статті 1257 ЦК України; визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнати його ОСОБА_3 таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_8 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1; визнати за ним ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-6).

16 березня 2016 року ОСОБА_3 подав заяву про поновлення строку позовної давності щодо вимог про оскарження заповіту (т.2 а.с.66).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, просила застосувати наслідки спливу позовної давності (т.1 а.с.94-99).

Відповідач ОСОБА_5 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Відповідач ОСОБА_6 комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року в позові відмовлено (т.2 а.с.81-91).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з посвідчення заповіту ОСОБА_7 уповноваженою особою з дотриманням умов щодо форми та посвідчення і, відповідно, відсутністю підстав для визнання заповіту нікчемним. Пославшись на недоведеність позивачем набуття майна як то житлового будинку у період спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та перебування їх у шлюбі, набуття ОСОБА_7 майна не самостійно за особисті кошти та особистою працею, а за спільні сумісні кошти подружжя та їх спільною працею, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати житловий будинок по вул.Кишинівській 325 в с. Молога спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вирішуючи вимоги про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_8 та визнання за ним права власності на спадкове майно, суд виходив з не оформлення ОСОБА_7 права власності на житловий будинок, не надання доказів прийняття ОСОБА_8 спадщини після ОСОБА_7 і оформлення нею спадщини, та з похідності цих вимог від вимог про визнання заповіту ОСОБА_7 нікчемним Суд відмовив в позові в цілому, вказавши, що дійшов висновку про неправомірність, безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_3

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_8 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 7 лютого 1943 року (т.1 а.с.113). ОСОБА_8 загинув у 1945 році.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 (до шлюбу ОСОБА_8, потім ОСОБА_8), ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю з 1948 року, зареєстрували шлюб 3 січня 1964 року, за життя подружжя шлюб не розірвано (т.1 а.с.11, т.2 а.с.153, 201).

Подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були зареєстровані та постійно проживали кожен по день своєї смерті в с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області в житловому будинку по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.151, 179).

Згідно довідки від 12 січня 2010 року №2 Мологівської сільської ради за даними погосподарських книг земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_7 у 1958 році, будівництво житлового будинку закінчено у 1967 році (т.1 а.с.12).

Згідно довідки Мологівської сільської ради від 15 квітня 2015 року №02-09/128 за період з 1944 року по 1976 рік погоподарські книги велися Випасненською сільською радою, у 1977 році книги були передані на зберігання до новоутвореної Мологівської сільської ради, якою погосподарські книги ведуться з 1977 року по даний час.

Інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, проведена вперше 22 вересня 2008 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», інвентаризаційна справа №906 (т.1 а.с.10).

Оскільки житловий будинок знаходиться в сільській місцевості, свідоцтво про право власності на будинок не видавалось, однак житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами обліковувався по погосподарських книгах сільської ради, то для визначення з правом власності на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, судом апеляційної інстанції витребувано та досліджено безпосередньо в судовому засіданні наявні на зберіганні в Мологівській сільській раді погосподарські книги за період з 1950 року по даний час (т.2 а.с.138-139).

Так встановлено, що в Мологівській сільській раді наявні погосподарська книга №5 за період 1950-1952 роки, погосподарська книга №7 за період 1955-1957 роки, по господарська книга №6 за період 1958-1960 роки, погосподарська книга №6 за період 1961-1963 роки, погосподарська книга №5 за період 1967-1970 роки, погосподарська книга №11 за період 1971-1973 роки, погосподарська книга №7 за період 1974-1976 роки, погосподарська книга №13 за період 1977-1979 роки, погосподарська книга №6 за період 1980-1982 роки, погосподарська книга №6 за період 1983-1985 роки, погосподарська книга №10 за період 1986-1990 роки, погосподарська книга №6 за період 1991-1995 роки, погосподарська книга №11 за період 1996-2000 роки, погосподарська книга №6 за період 2001-2005 роки, погосподарська книга №5 за період 2006-2010 року, погосподарська книга №6 за період 2011-2015 роки (т.1 а.с.101-109, 143-168, 169).

В сільській раді не збереглася погосподарська книга за період 1964-1966 роки.

Аналіз даних погосподарських книг вказує на те, що погосподарська книга №5 за 1950-1952 роки містить запис про проживання ОСОБА_11 у житловому будинку ОСОБА_12 (батька ОСОБА_8). З 1955 року в погосподарській книзі №7 за період 1955-1957 роки в рядку 2 «Будівлі» зазначено, що в особистій власності господарства знаходиться хлів 1954 року побудови. В погосподарській книзі за період 1961-1963 роки значиться «времянка» 1957 року побудови, будинок 1958 року побудови. В погосподарських книгах за період 1964-1966 роки запису про домогосподарство ОСОБА_7 не має (книги не надано). В наявних погосподарських книгах за період 1967-1990 роки значиться будинок 1960 року побудови. Погосподарська книга за період 1991-1995 року не містить запису року побудови будинку. Погосподарські книги за період 1996-2015 роки містять запис побудови будинку у 1948 році тощо.

На фронтоні житлового будинку зазначено дату побудови житлового будинку 1967 рік.

В суді першої інстанції було допитано в якості свідків ряд осіб, які знали подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8, знали історію їх сім'ї та створення спірного нерухомого майна.

Сукупність зібраних у справі доказів вказує на те, що ОСОБА_8 перебувала з 1943 року в шлюбі з ОСОБА_8, який загинув у 1945 році, у цьому шлюбі у 1945 році народився син ОСОБА_8; з ОСОБА_7 стала проживати сім'єю у 1948 році, у неї та ОСОБА_7 у 1950 році народився син ОСОБА_4, у 1964 році ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 все спільне до шлюбу та у шлюбі життя прожили в с. Молога, спочатку в будинку батька ОСОБА_8 ОСОБА_12, потім в збудованому ними за спільні кошти та спільною працею будинку, що нині знаходиться по АДРЕСА_1. За життя між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спору щодо будинку та власності на такий не було. Згідно даних сільської ради земельну ділянку під забудову надано ОСОБА_7 у 1958 році, будинок будувався не один рік, документи про прийняття будинку в експлуатацію за той час відсутні (чи складались такі, чи ні не відомо), однак будинок обліковувався по погосподарських книгах, що з огляду на знаходження будинку в сільській місцевості, є належним доказом наявності будинку та власності на такий. Всі погосподарські книги початку обліку господарства ОСОБА_7 містять запис про сім'ю у складі чотирьох осіб: як то глава облікованого господарства ОСОБА_7, дружина ОСОБА_8 (ОСОБА_8), діти ОСОБА_8, ОСОБА_4 (ОСОБА_8). Згідно вбудованої в будинок таблички рік побудови значиться 1967, що в період знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі. У будь-якому разі (іншого н встановлено) будинок будувався після надання у 1958 році земельної ділянки під забудову, будувався не один рік, тобто в період проживання ОСОБА_7, ОСОБА_8 сім'єю.

Право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно було передбачено Кодексом про шлюб та сім'ю Української РСР, прийнятим Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року (введений в дію з 1 січня 1970 року). Прикінцеві положення Кодексу передбачали приведення законодавства Української РСР у відповідність до Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, а діючи акти шлюбно-сімейного законодавства підлягали застосуванню в частині, що не суперечила Кодексу.

Таким чином, станом на час введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР 1969 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі, відтак, їхнє спільне майно мало статус спільної сумісної власності.

Аналіз зібраних у справі доказів приводить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, за життя подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був їхньою спільною сумісною власністю, де частка кожного з подружжя була рівна ? (ст.22, 28 КпШС 1969 року). З набранням чинності з 1 січня 2004 року Сімейним Кодексом України правове положення спільного нерухомого майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як спільної сумісної власності, де частка кожного при поділі рівна ?, не змінилося (ст.60, 70 СК України 2003 року).

Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 20 жовтня 2008 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок по АДРЕСА_1, на земельній ділянці за вказаною адресою знаходяться: житловий будинок літ.«А», 1967 року побудови, загальною площею 52,6 кв.м, житловою площею 47,5 кв.м, що складається з: 1- коридору площею 5,1 кв.м, 2- жила площею 15,3 кв.м, 3 - жила площею 7,4 кв.м, 4 - жила площею 24,8 кв.м; літня кухня літ.«Б», 1969 року побудови, гараж літ.«В», 1969 року побудови, підвал літ.«в», 1967 року побудови, навіс літ.«Г», 1975 року побудови, душ літ.«Д», 1975 року побудови, вбиральня літ.«Є», 1975 року побудови, споруди №1,2,3 (хвіртка, ворота, огорожа) (т.1 а.с.15-21).

Нерухоме майно ні після смерті ОСОБА_7, ні після смерті ОСОБА_8 у своєму складі не змінювалось. Оскільки на даний час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є особами померлими, то їх як подружжя право спільної сумісної власності на нерухоме майно констатується встановленим в мотивувальній частині рішення, без зазначення висновку суду в резолютивній частині.

ОСОБА_8 є матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.196-198).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, народжений в м. Білгород-Дністровський, є сином ОСОБА_8 та, відповідно, онуком ОСОБА_8 (т.1 а.с.7)

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2 а.с.169).

ОСОБА_4 (до укладення шлюбу ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_6, народжена в с. Молога, є дочкою ОСОБА_4 та, відповідно, онукою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.68, т.2 а.с.162-159).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, народжений в с.Молога, є сином ОСОБА_4 та, відповідно, онуком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т.1 а.с.8, т.2 а.с.158-160).

12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. записано та зареєстровано в реєстрі за №195 заповіт ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яким заповідач все своє майно заповів в рівних долях онукам ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Станом на 25 липня 2008 року відомості про зміну, відміну заповіту в Мологівській сільській раді були відсутні (т.1 а.с.8, 168). Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) станом на 29 жовтня 2008 року заповіт чинний (т.2 а.с.167).

5 червня 2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. записано та зареєстровано в реєстрі за №1606 заповіт ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), яким заповідач все своє майно заповіла онуку ОСОБА_3 (т.1 а.с.34, т.2 а.с.199).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключено від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов'язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст.1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Заповідач має право охопити права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч.ч.1,4 ст.1236 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за життя, склавши кожен окремо заповіти, тим самим зробили особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Заповіти охоплюють права та обов'язки, які належали на момент складання заповітів, а також права та обов'язки, які мали належати їм у майбутньому.

Заповіт ОСОБА_8 щодо призначення спадкоємцем онука ОСОБА_3 не є спірним.

Заповіт ОСОБА_7 щодо призначення спадкоємцями онуків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спірним.

Вимоги про визнання заповіту ОСОБА_7 нікчемним заявлено ОСОБА_3 з підстав частини 1 статті 1257 ЦК України, за змістом якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У сенсі положень частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт є нікчемним, якщо він вчинений особою, яка не мала права на складання заповіту. Такого права не має той, хто визнаний судом недієздатним, чия дієздатність обмежена, а також неповнолітній, який не набув повної дієздатності або не був наділений нею.

ОСОБА_7 на час складання заповіту мав 82 роки, судом недієздатним чи обмежено дієздатним визнаний не був, відтак, був особою, яка мала право скласти заповіт.

Також у сенсі положень частини 1 статті 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (йдеться про усні заповіти та заповіти, посвідчені, наприклад, після смерті особи, або не уповноваженою на це особою).

Відповідно до визначених статтею 1247 ЦК України загальних вимог до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, від підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Заповіт ОСОБА_7 складено у письмовій формі, в заповіті зазначено місце та час його складання як то «село Молога, 12 травня 2008 року». Заповіт підписано особисто ОСОБА_7 (іншого не доводиться) та посвідчено посадовою особою, визначеною в статті 1251 ЦК України, як то посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК України). Отже, у сенсі даної норми матеріального права орган місцевого самоврядування своїм рішенням може визначити із числа його посадових, службових осіб особу, уповноважену на посвідчення заповіту. Такою особою зазвичай є секретар або заступник голови. Проте наявність такого рішення не може повністю виключити можливість посвідчення заповіту головою у разі відсутності на роботі (хвороба, відпустка, відрядження тощо) того, хто уповноважений на вчинення такої нотаріальної дії. Можливість посвідчення заповіту посадовою, службовою особою органу місцевого самоврядування зумовлена певною умовою: у відповідному населеному пункті немає нотаріуса.

Встановлено, що в населеному пункті, де складався заповіт, як то в с. Молога, нотаріуса не має, відтак, закон передбачає можливість посвідчення заповіту посадовою, службовою особою органу місцевого самоврядування. Заповіт ОСОБА_7 посвідчено 12 травня 2008 року секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П., зареєстровано в реєстрі за №195, заповіт містить підпис секретаря сільської ради та печатку Мологівської сільської ради. Повноваження Гаврилюк Г. на вчинення нотаріальних дій визначені рішенням другої сесії п'ятого скликання Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 8 квітня 2006 року №08-У, яким на секретаря Мологівської сільської ради Гаврилюк Ганну Пилипівну покладено виконання здійснення повноважень секретаря виконавчого комітету, зокрема, повноважень по виконанню нотаріальних дій (т.1 а.с.115). Рішення органу місцевого самоврядування є чинним, Гаврилюк Г.П. виконувала обов'язки як секретаря сільської ради так як секретаря виконавчого комітету сільської ради, відтак, посилання на те, що заповіт посвідчено не уповноваженою на те особою безпідставні.

Судом апеляційної інстанції досліджено в судовому засіданні Реєстр для реєстрації нотаріальних дій за період з 4 січня 2008 року по 27 жовтня 2008 року, де на сторінці 27 знаходиться запис про реєстрацію заповіту ОСОБА_7 за №195.

Таким чином, підстави для визнання заповіту ОСОБА_7 нікчемним відсутні, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України складеного 12 травня 2008 року ОСОБА_7 заповіту нікчемним задоволенню не підлягають.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкування за законом здійснюється у разі: відсутності заповіту; повного або часткового визнання заповіту недійсним; неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; охоплення заповітом лише частини спадщини.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року у віці 82 роки (т.1 а.с.14, т.2 а.с.150, 180).

Спадкову справу №315/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_7 заведено 27 червня 2008 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою (т.2 а.с.148-177).

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 по закону є спадкоємці першої черги дружина ОСОБА_8, син ОСОБА_4, по заповіту ОСОБА_4, ОСОБА_5.

До Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року з заявами про прийняття спадщини звернулись:

26 травня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за законом дружина ОСОБА_8. Заява містить небажання ОСОБА_8 скористатися правом на обов'язкову частку у спадщині, не претендування на видачу їй свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, згоду на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.2 а.с.166);

17 червня 2008 року через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 27 червня 2008 року) спадкоємець за законом дружина ОСОБА_8. Заява містить твердження про прийняття спадщини, претендування на ? частку у спільному майні подружжя та обов'язкову частку, видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом (т.2 а.с.149);

25 липня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровський міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 (т.2 а.с.157);

25 липня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 (т.2 а.с.161).

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 спадкоємцям не видано.

Таким чином, ОСОБА_7 склав заповіт, який недійсним не визнано; спадкоємці за заповітом ОСОБА_4, ОСОБА_5 прийняли спадщину шляхом подання в нотаріальну контору у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки заяв про прийняття спадщини; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не усунені від права на спадкування; заповіт охоплює все належне спадкодавцю майно. За таких обставин, спадкування після смерті ОСОБА_7 підлягає здійсненню за заповітом.

Право на обов'язкову частку в спадщині визначено статтею 1241 ЦК України, за змістом частини 1 якої, зокрема, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

До складу спадщини ОСОБА_7 входить, зокрема, ? частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 (інша ? частка цього нерухомого майна належала ОСОБА_8 як подружжю в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно подружжя).

Спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 двоє: дружина ОСОБА_8, син ОСОБА_4, непрацездатна по віку вдова ОСОБА_8 успадкувала незалежно від заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, а саме успадкувала 1/8 частку (спадкове майно - 1/2 частка, спадкоємців за законом двоє, частка, що належала б кожному зі спадкоємців за законом, рівна: ? : 2 = ? : 2 = 1/8), відтак, обов'язкова частка ОСОБА_8 в спадщині на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7 становить 1/8.

ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім того, подала у визначені статтею 1270 ЦК України строки до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч.1,6 ст.1273 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_8 26 травня 2008 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 29 жовтня 2008 року) подала заяву про небажання скористатися правом на обов'язкову частку у спадщині, не претендування на видачу їй свідоцтва про право власності на ? частку у спільному майні подружжя, згоду на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В подальшому 17 червня 2008 року ОСОБА_8 через приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (зареєстровано в Білгород-Дністровській міській державній нотаріальній конторі 27 червня 2008 року) відкликала свою відмову від спадщини та заявила про прийняття спадщини, претендування на ? частку у спільному майні подружжя та обов'язкову частку, видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, спадкоємець ОСОБА_8 протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликала свою відмову від прийняття спадщини, як то від обов'язкової частки у спадковому майні, рівної 1/8.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року у віці 87 років (т.1 а.с.13, т.2 а.с.181).

Спадкову справу № 351/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_8 заведено 6 червня 2010 року Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою (т.2 а.с.178-205).

Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_8 по закону є спадкоємці першої черги син ОСОБА_8, син ОСОБА_4, по заповіту ОСОБА_3.

До Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року з заявами про прийняття спадщини звернулись:

29 липня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 6 серпня 2010 року) спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 (т.2 а.с.178).

22 жовтня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 22 жовтня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_5 (т.2 а.с.187).

22 жовтня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 22 жовтня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_4 (т.2 а.с.191).

9 грудня 2010 року через секретаря Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. (зареєстровано в Білгород-Дністровській районній державній нотаріальній конторі Одеської області 17 грудня 2010 року) спадкоємець за законом ОСОБА_8 (непрацездатний за віком) (т.2 а.с.196-197).

Таким чином, ОСОБА_8 склала заповіт, який недійсним не визнано; спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом подання в нотаріальну контору у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки заяви про прийняття спадщини; заповіт охоплює все належне спадкодавцю майно. За таких обставин, спадкування після смерті ОСОБА_8 підлягає здійсненню за заповітом.

На визначеному статтею 1241 ЦК України праві на обов'язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_8 повнолітній непрацездатний за віком син ОСОБА_8 не наполягає, вимог таких не заявляє.

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 спадкоємцям не видано.

Постановою від 4 квітня 2015 року державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_16 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 з підстав не надання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (т.2 а.с.205). Дана відмова не є перешкодою для визнання права на спадкове майно в судовому порядку.

До складу спадкового майна ОСОБА_8 входить ? частка нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, як належна їй частка у праві спільної сумісної власності подружжя, та 1/8 частка цього ж нерухомого майна, прийнята нею непрацездатною вдовою обов'язкова частка після смерті чоловіка ОСОБА_7, але за життя не оформлена. Таким чином, спадкове майно ОСОБА_8 складається в цілому з 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 в с. Молога (1/2 + 1/8 = 5/8).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_8 шляхом подання у визначені статтями 1268, 1270 ЦК України порядку та строки, відтак, необхідності визнавати його судовим рішенням таким, що прийняв спадщину, не має.

За ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 підлягаю визнанню право власності на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Щодо спадкового майна мали місце наступні спори, вирішені судами з ухваленням рішень.

Так, 4 листопада 2009 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованомк по АДРЕСА_1, на ? частку як у майні подружжя її та ОСОБА_7, на ? частку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7 Вході розгляду справи ОСОБА_8 померла, до участі в справі залучено в якості правонаступника ОСОБА_3 В подальшому в справі №2-148/2011 за позовом ОСОБА_3 до Мологівської сільської ради, за участю третіх осіб Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсними заповіту ОСОБА_7, заяви ОСОБА_8 про відмову від обов'язкової частки, визнання права власності на спадкове майно, стягнення коштів ухвалено Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області рішення від 21 квітня 2011 року, яким позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на 4/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1; на 4/6 частки земельної ділянки НОМЕР_4 масив НОМЕР_5 площею 4,00 га, розташованої на території Мологівської сільської ради; в задоволенні інших вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2011 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2011 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. За змістом рішення апеляційної інстанції відмова в позові ґрунтується на порушенні норм процесуального права, а саме відсутності у ОСОБА_3 як правонаступника померлої ОСОБА_8 права на зміну предмету та підстав заявленого ОСОБА_8 за життя позову (докази, що містяться в цивільній справі №2-148/2011, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, т.1 а.с.24-26, 35-37, т.2 а.с.223-230).

В справі №1505/8827/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи виконавчого комітету Мологівської сільської ради про визнання заповіту ОСОБА_7 недійсним, визнання заяви ОСОБА_8 про відмову від обов'язкової частки недійсною, усунення від права на спадкування, визнання права на спадщину ухвалено Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області рішення від 12 червня 2013 року, яким позов задоволено частково, визнано заяву ОСОБА_8 про відмову від права на обов'язкову частку в спадщині недійсною, визнано за ОСОБА_3 право на спадщину після смерті ОСОБА_8, в інших вимогах відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 6 травня 2014 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2013 року скасовано, в позові ОСОБА_3 відмовлено. За змістом рішення апеляційної інстанції відмова в позові ґрунтується, зокрема, на тому, що ОСОБА_8 після подання заяви про відмову від спадщини подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та оформлення такої, тобто фактично сама відмовилась від раніше поданої заяви про відмову від права на спадщину (докази, що містяться в цивільній справі №1505/8827/2012, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, т.1 а.с.27-28, 29-33, т.2 а.с.210-222).

В справі №495/3985/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету Мологівської сільської ради про визнання заповіту нікчемним, визнання права спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, вступ в спадщину, визнання права власності постановлено ухвалу Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 24 грудня 204 року, якою позовну заяву залишено без розгляду (докази, що містяться в цивільній справі №495/3985/14-ц, досліджено судом апеляційної інстанції в судовому засіданні , т.1 а.с.122, т.2 а.с.231-236).

Вказані судові рішенні проаналізовані, перешкод для визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 права власності на 5/8 часток нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, ці рішення не створюють.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання нікчемним заповіту, складеного ОСОБА_7 12 травня 2008 року, записаного секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Гаврилюк Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за номером 195, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року, в порядку спадкування за заповітом, складеним ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 5 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. 5 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1606, право власності на 5/8 часток житлового будинку літ. «А» загальною площею 52,6 кв.м житловою площею 47,5 кв.м, що складається: в літ. «А»: 1 - коридор площею 5,1 кв.м, 2 - жила кімната площею 15,3 кв.м, 3 - жила кімната площею 7,4 кв.м, 4 - жила кімната площею 24,8 кв.м; господарських будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «в» - підвал, літ. «Г» - навіс, літ. «Д» - душ, літ. «Є» - вбиральня, №1 - хвіртка, №2 - ворота, №3 - огорожа, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич