Справа №473/4985/14-ц 11.01.2016 11.01.2016 11.01.2016
Провадження №22-ц/784/272/16
Справа №473/4985/14-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/272/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі заявника - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року, постановлену за заявою ОСОБА_3 про відстрочку виконання заочного рішення того ж суду від 07 травня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») предявило вищезазначений позов до ОСОБА_3 та посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобовязань за кредитним договором №NKVZGA00002800 від 01 листопада 2007 року щодо його своєчасного та повного погашення, внаслідок чого, станом на 27 серпня 2014 року виникла кредитна заборгованість в загальному розмірі 21 050 доларів США 86 центів, просило позов задовольнити й стягнути з відповідача ОСОБА_3 вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKVZGA00002800 від 01 листопада 2007 року, що утворилась станом на 27 серпня 2014 року в загальному розмірі 21 050 доларів США 86 центів, що (з врахуванням курсу долара США до національної валюти України (гривні) станом на 27 серпня 2014 року 13 грн. 89 коп. за 1 долар США) еквівалентно 292 396 грн. 49 коп., у тому числі:

-16 981 долар США 72 центи заборгованість за кредитом;

-1 821 долар США 36 центів заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами;

-600 доларів США заборгованість по комісії;

-628 доларів США 22 центи пеня за порушення умов кредитного договору;

-1 019 доларів США 57 центів штраф.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 923 грн. 96 коп. судового збору.

09 листопада 2015 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_3 про відстрочку виконання вищезазначеного заочного рішення суду від 07 травня 2015 року на підставі ст.373 ЦПК України, в якій посилаючись на складне матеріальне становище в сімї, значне коливання курсу національної валюти України, що унеможливлює виконання судового рішення в повному обсязі протягом короткого строку та бажання виконати рішення у добровільному порядку єдиним можливим способом - за рахунок продажу нерухомого майна, переданого в іпотеку банку, незважаючи на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, заявник просив заяву задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року постановлено відстрочити виконання заочного рішення того ж суду від 07 травня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - до 10 травня 2016 року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на відсутність виключних обставин, які могли бути підставою для відстрочки виконання рішення, порушення міськрайонним судом норм процесуального права, просило вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. За вимогами ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, і виконуються у порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами).

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обовязки субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обовязковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобовязана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Так, відповідно до ст.373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Аналогічне положення міститься також у ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами), відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Таким чином, системне тлумачення положень ст.373 ЦПК України, ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами) дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

При цьому, під відстрочкою виконання розуміється перенесення строку виконання рішення.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення, міськрайонний суд зазначені вимоги закону не врахував та у порушення вимог ст.210 ЦПК України не навів обставин, які мають характер особливих або виняткових, не зазначив належних доказів на підтвердження складного збігу обставин, чи наявності такого майнового стану, який би давав підстави для відстрочки виконання рішення суду відповідно до ст.373 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір за №NKVZGA00002800 на споживчі цілі, за яким останній отримав кредит в розмірі 33 220 доларів США під зворотне зобовязання повернути їх частинами до 31 жовтня 2017 року, зі сплатою щомісячно процентів за користування кредитом.

Позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 27 серпня 2014 року виникла заборгованість за вищевказаним договором та банк був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKVZGA00002800 від 01 листопада 2007 року у загальному розмірі 21 050 доларів США 86 центів, що еквівалентно 292 396 грн. 49 коп., а також 2 923 грн. 96 коп. судового збору.

Судове рішення набрало законної сили та 03 червня 2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №473/4985/14-ц на його примусове виконання.

21 серпня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищеназваного виконавчого листа.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання судового рішення, міськрайонний суд виходив з того, що боржник в добровільному порядку бажає виконати рішення суду за рахунок належного йому нерухомого майна (квартири, яка передана в іпотеку банку), незважаючи на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яка виставлена останнім на продаж та для реалізації якої потрібний значний проміжок часу.

Разом з тим, виходячи з вищевказаних положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами), зазначені обставини не є тими обставинами, які утруднюють виконання судового рішення, на що судом першої інстанції не звернуто уваги.

Матеріали справи також не містять повідомлень державної виконавчої служби про неможливість виконання вищевказаного судового рішення.

Що стосується доводів заяви про відстрочку виконання рішення, в якій йдеться про скрутну ситуацію на валютному ринку, нестабільності курсу долара США, то і вказана обставина також не є винятковою, оскільки зростання (коливання) курсу іноземної валюти стосується обох сторін кредитного договору як позичальника, так і банку і крім того, така динаміка зміни курсів валют спостерігається із часу введення в обіг національної валюти, тому укладаючи ще кредитний договір в іноземній валюті позичальник зобовязаний був передбачити можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти.

До того ж, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суду, міськрайонний суд виходив із обставин, які існували на момент виникнення боргу і ухвалення рішення про його стягнення, а тому вони не можуть бути розцінені як виняткові випадки.

За такого, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання на те, що боржник опинився в скрутному матеріальному становищі та у нього є нерухоме майно, яке потрібно реалізувати не є підставами для відстрочки виконання судового рішення у розумінні положень ст.373 ЦПК України.

Також, за своїм змістом відстрочка виконання рішення застосовується у виключних випадках та не може бути застосована під час виконання рішення, ухваленого у звязку з невиконанням зобовязань зі сплати періодичних платежів.

Кредитні зобовязання є зобовязаннями боржника щодо періодичного повернення взятого кредиту протягом певного строку або шляхом встановлення певних періодичних платежів.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом відстрочення є судове рішення про стягнення з відповідача кредитного боргу за порушення зобовязання зі сплати періодичних платежів.

Згідно зі ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Втім, задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення не відповідатиме принципам, закріпленим у ст.3 ЦК України, та вимогам ст.373 ЦПК України щодо поважності причин для відстрочки виконання рішення суду.

Отже, оскільки ухвала суду першої інстанції суперечить змісту ст.373 ЦПК України, то вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення, оскільки у справі не встановлено обставин, що свідчать про неможливість виконання рішення, а обставини, на які суд посилався в ухвалі, не є достатніми й винятковими.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1 218 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року - скасувати та постановити у цивільній справі нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відстрочку виконання заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4