АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3543/11 Номер провадження 22-ц/786/410/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2015 року

по справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Маслій А.А. про надання дозволу на примусове проникнення до квартири , -

В С Т А Н О В И Л А :

Державний виконавець Київського ВДВС Полтавського міського управління юстиції Маслій А.А. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла, а саме, до квартири АДРЕСА_1. В своєму поданні державний виконавець посилалася на те, що на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неустойки в сумі 235 796, 60 грн. Вказувала, що в ході виконання встановлено, що за боржником транспортні засоби та земельні ділянки не зареєстровані, але на праві приватної спільної сумісної власності зареєстрована квартира. Посилалася також на те, що 24 листопада 2015 року здійснено вихід за місцем знаходження квартири АДРЕСА_1, але потрапити до квартири не вдалося. Просила суд надати дозвіл на примусове проникнення до вказаної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2015 року в задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Маслій А.А. відмовлено.

Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до вказаної квартири.

При цьому, Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в поданій апеляційній скарзі вказує на оскарження ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2015 року, а прохає скасувати ухвали Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2015 року.

Однак сам зміст апеляційної скарги свідчить про незгоду та оскарження ухвали місцевого суду саме від 07.12.2015 року.Так, апелянт вважає ухвалу про відмову у задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника незаконною та необґрунтованою, та зазначає, що судом першої інстанції не враховано факт наявності відкритого виконавчого провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження, наявності заборгованості за виконавчим документом, факт ухилення боржника від явки до державного виконавця, факт вжиття державним виконавцем виконавчих дій щодо виявлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна, неможливість звернення стягнення на інше майно боржника у зв'язку із його відсутністю, внаслідок чого державний виконавець фактично позбавлений можливості щодо подальшого виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, місцевий суд виходив з того, що в поданому до суду клопотанні державним виконавцем жодним чином не вмотивовано для виконання яких саме виконавчих дій просить надати цей дозвіл (із метою проведення опису, арешту майна, вилучення майна у присутності власника квартири для подальшої реалізації, для ознайомлення покупців із майном, що підлягає реалізації, тощо). Відсутні також і дані про те, що боржник повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з врахуванням наступного.

Згідно ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Норма ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться її майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших, органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 неустойки в сумі 235796,60 грн.

За боржником ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності зареєстрована квартира АДРЕСА_1. Співвласником квартири є ОСОБА_6.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2015 року визначено частку боржника ОСОБА_3 у майні квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності спільно з ОСОБА_6 в розмірі 1/2 частини.

Звертаючись до суду з відповідним клопотанням, державний виконавець обґрунтовує примусове проникнення необхідністю вжиття заходів по накладенню арешту на майно боржника.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що боржнику ОСОБА_3 направлялась та була вручена вимога держаного виконавця бути присутнім та забезпечити безперешкодний доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець зробив передчасний висновок про те, що боржник перешкоджає доступу до квартири, тому відмовив в задоволенні подання від 04.12.2015 року державного виконавця про примусове проникнення до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, зводяться до незгоди із оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Обідіна О.І. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.