У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи його тим, що з 26 серпня 1998 року до 23 грудня 2014 року він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. У період 2001-2002 років ними самочинно було збудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 За вказаною адресою ОСОБА_2 проживає з 26 серпня 1998 року, а зареєстрований з 31 січня 2000 року, що підтверджується довідкою виконкому Доробратівської сільської ради від 10 вересня 2014 року № 1167. Зазначений житловий будинок збудований без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил. На даний час ОСОБА_3 та її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 забороняють йому заходити та проживати в будинку, який збудований ним особисто за його з колишньою дружиною кошти. Крім того, за час шлюбу ними також було побудовано по периметру земельної ділянки бетонно-кам'яну огорожу, реконструйовано, зроблено ремонт та оздоблено старий житловий будинок, а також облагороджено подвір'я будинків кам'яною бруківкою. На даний час, у нього немає ні іншого власного житла, ні грошей на його придбання, тому він змушений орендувати чуже житло. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати зазначене вище майно спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2015 року рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 01 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Так, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1979 році отримали будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, де споруджено спірний будинок, проект її забудови та дозвіл на право виконання будівельних робіт. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про виділення йому земельної ділянки, на якій споруджено спірний будинок, чи наявності інших підстав для користування нею. Також, суд правильно керувався ст. 331 ЦК України, згідно з якою особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова