Провадження № 2/127/307/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.01.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

Встановив:

Позивач в жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договорам позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.07.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 бог у розмірі 10000 доларів США. Факт передавання грошей підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_2 від 25.07.2005 року. За домовленістю сторін, повернення позики повинно було бути проведено до 01.07.2011 року. Взяте на себе зобовязання ОСОБА_2 не виконав, кошти ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у доларах США з відсотками по закінченню строку дії боргової розписки до 01.07.2011 року, що підтверджується копією розписки.

Відповідач не виконав свої зобов'язання, які він взяв на себе. На вимогу повернути позичені кошти ухиляється від повернення.

Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі № 6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вирішуючи справи вказаної категорії, суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем за договором позики правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (правовий висновок Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа № 6 - 79цс14).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 25.07.2005 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 як позичальником укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 10000 Доларів США на строк до 01 липня 2011 року.

На підтвердження факту укладення Договору позики та отримання грошей відповідач ОСОБА_2 видав позивачу боргову розписку від 25.07.2005 року, оригінал якої було досліджено в ході судового розгляду.

Однак, як встановлено судом, в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання та по закінченні терміну дії договору не повернув суму позики, а тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума позики в розмірі, відсотки та штраф.

Суд зважає на те, що станом на день вирішення справи офіційний курс долара США до національної грошової одиниці - гривні становить 24,87 грн. за один долар США, разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності, та того, що згідно ст. 11 ЦПК України суд вирішує справи в межах позовних вимог, суд вважає, що до стягнення підлягає сума боргу згідно позовних вимог в розмірі 1426865 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено наслідки порушення договору позичальником, якою зокрема регламентовано: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що позичальник прострочив виконання зобов'язання з повернення основної суми боргу, а тому з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню сума позики 10000 доларів США та проценти у розмірі 36% річних з 25.07.2005 року по 01.07.2006 року, 60% річних з 01.07.2006 по 01.07.2011 року, 60% річних з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року від простроченої суми, за час фактичного прострочення та в межах позовних вимог в розмірі 51360 доларів США. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню передбачений умовами договору штраф в розмірі 10% від суми несвоєчасного виконання зобовязань, що становить 6136 доларів США.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

А тому позовні вимоги в частині стягнення пені 0,1 % від суми позики за день прострочки слід відмовити, оскільки вони обраховані позивачем за межами позовної давності.

З приводу клопотання позивача про поновлення строку позовної давності щодо частини вимог відносно суми основного зобовязання, процентів за користування позикою та штрафу, суд звертає увагу, що у чч. 3, 4 ст. 261 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в судове засідання не зявився та відповідно не звертався до суду із клопотання про застосування наслідків пропуску строку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 67496 доларів США, що становить 1426865,44 грн., яка й підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В звязку з цим з відповідача на користь держави слід стягнути 6890 грн. 00 копійок судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 25 липня 2005 року суму у розмірі 1426865 (один мільйон чотириста двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят пять) гривень 44 копійки, з яких 211400 гривень 00 копійок сума основного зобовязання, 1085750 гривень 40 копійок проценти за користування позикою та штраф в сумі 129715 гривень 04 копійки.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 6890 гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення, а відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: