АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І, Одинака О.О.

секретар: Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю і в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №CVI0AN37420034 від 31.07.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 19069,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань 31.07.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем ОСОБА_3 укладено договір поруки СVI0AN37420034.

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_4 зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.10.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 100677.03 дол. США, яка складається: із заборгованості за кредитом в сумі 19145.00 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 22664,63 дол. США; заборгованості по комісії за користування кредитом 1863,55 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 57003,85

№22-ц/794/552/16 Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.І.

Категорія 41 Доповідач Перепелюк Л.М.

дол. США.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 100677,03 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.10.2015 року складає 2129319,18 грн. за кредитним договором № СVI0AN37420034 від 31.07.2007 року, а також судові витрати в розмірі 31939,79 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по укладеному кредитному договору № CVI0AN37420034 від 31 липня 2007 року у розмірі 100677 (сто тисяч шістсот сімдесят сім) долара США 03 центи, що згідно розпорядження НБУ від 02.10.2015 року складає 2129 319,18 грн, та судовий збір.

ОСОБА_2, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, просить рішення судув частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати у зв'язку із припиненням поруки, а в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 змінити із врахуванням спливу строку позовної давності на вимоги щодо повернення кредитних коштів, які виникли до 16.11.2012 року, а на пеню та штрафи - до 16.11.2014 року.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, як5им суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачає частина 1 статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також такі питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

-чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження,

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, вважав встановленими обставини, які не підтверджені належними та допустимими доказами, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому, відповідно до п.п.2-4 ст.309 ЦПК України, згадане рішення підлягає в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 солідарно з боржником ОСОБА_4 скасуванню, а в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_4 - зміні.

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 19069,00дол.США до 30 липня 2014 року. В той же день між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за згаданим кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_4 зазначену суму в кредит. Проте, відповідач свої зобов'язання не виконував і станом на 2 жовтня 2015 року у нього, як зазначено у позовній заяві, та стверджував представник банку у суді першої інстанції, і вважав суд першої інстанції у своєму висновку, зазначеному у мотивувальній частині рішення, утворилась заборгованість на загальну суму 100677дол.США 03 центи.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір між сторонами, порушив вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України, яка передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Зокрема, судом, який не сприяв повному і всебічному встановленні обставин справи, не витребувано докази того, що 10 серпня 2011 року Шевченківським районним судом міста Чернівці ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 31.07.2007 року в розмірі 34762,72 дол.США, що за курсом 7,97 складає 277058,88 грн. звернено стягнення на предмет застави автомобіль GREAI WALL, модель SAFE, 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_4 Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем у суді апеляційної інстанції, зазначене рішення суду виконано, автомобіль продано і кошти від його реалізації були зараховані банком на погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором в частині пені, як це передбачено згаданим кредитним договором.

На підставі додатково наданих суду апеляційної інстанції доказів (копія рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.0802011р.,додаткових розрахунків заборгованості по кредитному договору), встановлено, що, звернувшись з позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом дострокової вимоги повернення всієї суми кредиту.

Тому, суд першої інстанції помилково, в порушення норм матеріального права, вважав, що уся зазначена позивачем сума боргу підлягає стягненню в повному обсязі солідарно з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3, не врахувавши при цьому звернення представника відповідача ОСОБА_2 до суду з усною заявою ( журнал судового засідання та згідно фіксування судового засідання технічними засобами) про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 та про припинення поруки ОСОБА_3

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статгі 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - до 30 липня 2014 року (пункт 7.1 договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 20 по 24 число кожного календарного місяця для погашення основної заборгованості, процентів за користування кредитом, винагороди і комісії.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статгі 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статгі 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, і щомісяця, в період з «20» по «24» сплачувати Проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами з 20 до 24 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно довідки розрахунку та додатково наданого суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості за кредитним договором з 09 листопада 2011 року(після надходження коштів від реалізації заставного автомобіля) жодних платежів в рахунок погашення заборгованості від позичальника не надходило (а.с. 6), а банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 02 листопада 2015 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, враховуючи дату подання позову, суд мав правові підстави для задоволення позовних вимог, які стосувалися обов'язку відповідача ОСОБА_4 сплатити позивачу платежі не пізніше дати, що передувала даті подання позову на три роки, тобто 02.11.2012 року, а в частині розгляду вимог про нарахування та стягнення штрафу та пені, враховуючи положення частини другої статті 258 ЦК України, якою до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, не пізніше 02.11.2014 року.

Отже, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором рішення суду слід змінити і стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року 15664 дол.США 84 центи яка складається: із заборгованості за кредитом в сумі 6843дол. США 39 центів; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 8448 дол. США 77 центів; заборгованості по комісії за користування кредитом 372 дол. США71 цент та 380959,96 грн пені за період з 29.10.2014 року по 02.10.2015 року.

Що ж стосується рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 як поручителя, солідарно з боржником ОСОБА_4 всієї суми заборгованості, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Тому, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо ОСОБА_3 як поручителя у зв'язку із тим, що на момент подання вищевказаного позову порука була припинена, так як кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» протягом шести місяців від дня зміни строку виконання основного зобов'язання, тобто з часу ухвалення рішення Шевченківським районним судом м.Чернівці від 10.08.2011 року, не пред'явив позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3.

Посилання позивача на встановлений строк дії договору поруки, зазначений в п. п. 12 договору поруки № С/Л0АЫ37420034 від 31.07.2007 року не заслуговують на увагу оскільки, згідно згаданого рішення суду, позивач зменшив строк виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, колегія суддів вважає, що з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 слід стягнути на відшкодування понесених нею витрат у зв'язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6699 гривень.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі15664 дол.США 84 центи та 380958 грн. ( триста вісімдесят тисяч дев'ятсот пятдесять вісім грн.)86 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати (судовий збір за подання позовної заяви) в сумі 10939 грн.

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 100677дол.США 03 центи солідарно відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 6699 гривень понесених судових витрат (судовий збір за подання апеляційної скарги).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий:

Судді