Справа № 754/1586/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського МУЮ Київської області Нашиван Ю.С.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського МУЮ Київської області Нашиван Ю.С. щодо розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 48190521. Скарга обґрунтована тим, що у провадженні державного виконавця знаходиться виконавчий лист на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.15 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.01.15 року і до досягнення дитиною повноліття. Скаржником отримано розрахунок заборгованості по аліментах станом на 01.10.15 року.

Заявник зазначає, що вказаний розрахунок суперечить чинному законодавству, оскільки під час його складання державним виконавцем не враховано відрахування з доходів на утримання податків та зборів, а тому у відповідності до положень ст.383, 385 ЦПК України звернувся до суду із даною скаргою.

У судовому засіданні заявник з представником підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

Державний виконавець у судовому засіданні залишила вирішення скарги на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 48190521 з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.06.15 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.01.15 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно якого заборгованість станом на 01.10.15 року становила 11 027,41 грн.

Відповідно до ч. 2,3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику:

у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання;

за заявою сторін виконавчого провадження;

у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника;

у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

за власною ініціативою;

в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 7 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з

фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Згідно ст. 177 ПК України доходом ФОП є різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.26, 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах» судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Заявник не погодився з розрахунком заборгованості, оскільки під час його складання державним виконавцем не враховано відрахування з доходів на утримання податків та зборів.

Доводи заявника підтверджуються відповідними документами, які містяться у матеріалах справи.

Представником Відділу державної виконавчої служби Ірпінського МУЮ Київської області не наведено жодних доводів та доказів на спростування обставин, викладених у скарзі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що під час складання розрахунку заборгованості по аліментах станом державний виконавець діяв не у відповідності до вимог закону та скарга у частині визнання неправомірними дій державного виконавця при розрахунку розміру заборгованості по аліментах від є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ірпінського МУЮ Київської області Нашиван Ю.С. щодо розрахунку заборгованості по аліментах від 01.10.2015 року неправомірними.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий