АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3183/16 Головуючий 1 інст. - Король Т.В.
Справа № 617/23/16-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Гальянова І.Г., Колтунова А.І.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 18 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту за умовами якого останній отримав у кредит 22 816 доларів США зі сплатою 11,1% річних та кінцевим терміном його погашення не пізніше 10 липня 2014 року. Додатковим договором від 16 жовтня 2008 року сторони погодили процентну ставку за користування кредиту на рівні 13,1% річних. Зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, станом на 20 листопада 2015 року його заборгованість за договором складає 11 175,95 доларів США.

Тому, ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 175,95 доларів США та судовий збір у розмірі 3 996,37 грн.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2007 року у розмірі 11 175,95 доларів США, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 996,37 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції призвело до подвійного стягнення з нього суми за кредитним договором, оскільки судом не враховане рішення третейського суду від 30 вересня 2009 року яким розірвано кредитний договір від 18 липня 2007 року та стягнута заборгованість за кредитом, тому зобов'язання між ним та Банком є припиненими, а провадження у справі слід закрити з урахуванням наявного рішення третейського суду, ухвалене між тими сторонами про той самий предмет.

Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак до суду апеляційної інстанції не зявився, причин неявки не дав.

Неявка представника позивача, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання відповідачем належним чином умов кредитного договору, що є підставою для застосування наслідків відповідно до вимог договору та закону.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту за умовами якого останній отримав у кредит 22 816 доларів США зі сплатою 11,1% річних та кінцевим терміном його погашення не пізніше 10 липня 2014 року (а.с.5).

Додатковим договором від 16 жовтня 2008 року сторони погодили процентну ставку за користування кредиту на рівні 13,1% річних. (а.с.9).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 20 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту складає 11 175,95 доларів США (а.с.4), яка складається з наступного:

-6 869,24 доларів США, що еквівалентне 163 756,82 грн. - заборгованість за кредитом;

-609,92 доларів США, що еквівалентне 14 540,03 грн. - заборгованість за відсотками;

-3 395,31 доларів США, що еквівалентне 80 941,35 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

-301,47 доларів США, що еквівалентне 7 186,79 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 17 ЦПК України сторонам надано право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/ або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 вказаного Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Так, пунктом 6.2. Кредитного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про розгляд спору Третейським судом при Асоціації українських банків (а.с.11).

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30.09.2008 р. задоволено позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості. Розірвано договір кредиту від 18 липня 2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором кредиту в сумі 54 400,22 грн. та заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії у сумі 1 897,40 грн. Вирішено питання третейських витрат (а.с.81).

На підставі вищевказаного рішення третейського суду видано виконавчий лист Дніпровським районним судом міста Києва, відкрито виконавче провадження (а.с.87-88).

Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням Третейського суду встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений 18 липня 2007 року для оплати придбаного автомобіля марки Mazda 3FL, 2007 року випуску, разом із договором застави, предметом якого став вказаний автомобіль.

01 грудня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про розірвання договору кредиту та реалізацію заставного майна для погашення заборгованості за кредитом.

З січня 2009 року відповідачем видана довіреність на право від його імені укладати цивільно-правові угоди щодо розпорядження заставним майном, отримувати у зв'язку з цим належних сум з метою погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

28 січня 2009 року автомобіль Mazda 3FL, 2007 року випуску реалізовано та погашено суму заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.. 651, ч.2 ст. 653 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Таким чином, зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 липня 2007 року наразі є припиненими.

Суд першої інстанції з порушенням вимог матеріального та процесуального права прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, не врахувавши при цьому наявне рішення Третейського суду про розірвання кредитного договору, чим допустив подвійне стягнення за договором кредиту.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Посилання ОСОБА_1 на необхідність скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки підстав для закриття провадження у справі відсутні через інші підстави позовних вимог Банку.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: І.Г. Гальянова

А.І. Колтуновва