АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/891/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що згідно рахунку-фактури від 23 квітня 2015 року, виставленого за наслідком проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля «Рено», державний номер НОМЕР_1, вартість завданого йому збитку складає 34597,63 грн. Виплаченої суми страхового відшкодування не достатньо для повного покриття завданого йому збитку. Таким чином, відповідна сума (13 623,45 грн.) підлягає стягненню з винної особи - ОСОБА_2 Також, звертає увагу на те, що він не просив стягнути з відповідача величину втрати товарної вартості автомобіля, а просив стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 квітня 2015 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_2 в м. Києві на перехресті вулиць П.Радченка - Б.Гагаріна, керуючи автомобілем «Volkswagen»д.н.з. НОМЕР_6, здійснив обгін автомобіля «Renault» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, не переконавшись, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, в результаті якого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на підставі ст. 124 КпАП України (а.с.3).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АСК «Омега» на умовах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу № АІ/3163352 від 11 липня 2014 року. Обсяг відповідальності відповідача за шкоду заподіяну майну за вищезазначеним полісом складає 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн. (а.с.21-22).

09 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до АСК «Омега» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, завданого внаслідок ДТП, що сталася 09 квітня 2015 року (а.с.32).

Згідно звіту № 1985 з оцінки транспортного засобу від 09 квітня 2015 року, вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_5, внаслідок пошкодження при ДТП складає 27 015,13 грн., а вартість матеріального збитку 19 262,96 грн. (а.с.6-10).

Згідно рахунку-фактури №17 від 23 квітня 2015 року (щодо фактично виконаних робіт) вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Renault», д.н.з. НОМЕР_5 складає 34 597,63 грн. (а.с.24).

15 травня 2015 року АСК «Омега» було сплачено на користь ОСОБА_1 18 762,96 грн. страхового відшкодування по страховому акту №3510-ЦВ від 06 травня 2015 року, а 26 червня 2015 року АСК «Омега» було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі 1 711,22 грн. по страховому акту №3510-ЦВ-1 від 06 травня 2015 року (а.с.25-28,33-36).

Відповідно до акту виконаних робіт № ВР-17 від 05.06.2015 ОСОБА_1 сплачено за проведення відновлювального ремонту належного йому автомобіля, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 34597,63 грн., при цьому, вартість використаних запасних частин становить 22205,63 грн. (а.с.63).

ОСОБА_2 було сплачено на користь ОСОБА_1 500,00 грн. суму франшизи, що не заперечувалось сторонами.

В липні 2015 року ОСОБА_1 порушив перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 13 623,45 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та матеріальним збитком у розмірі 13 623,45 грн. має бути стягнута з відповідача в порядку ст. 1194 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 13 623,45 грн. не перевищує ліміт відповідальності страховика згідно полісу № АІ/3163352 від 11 липня 2014 року, не є шкодою, що дорівнює втраті товарної вартості колісного транспортного засобу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 14 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, за правилами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхова компанія відшкодовує витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 29, 31 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, суму яка припадає на коефіцієнт фізичного зносу, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу. Саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, винної у заподіянні шкоди.

Відтак, страхове відшкодування, виплачене ОСОБА_1, було розраховано АСК «Омега» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Суд першої інстанції на це увагу не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову.

Згідно з актом виконаних робіт ВР-17 СПД ФО ОСОБА_8 від 05 червня 2015 року вартість ремонтних робіт транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_5, склала 34 597,63 грн., з яких запасні частини та матеріали на суму 22 205,63 грн., роботи та послуги - 12 392,00 грн. (а.с.63).

Відповідно до звіту № 1985 з оцінки транспортного засобу від 09 квітня 2015 року, коефіцієнт фізичного зносу становить 0,4 (а.с.9).

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 8 882,25 грн. (22 205,63 * 0,4 = 8 882,25).

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що йому не було повернуто запчастини, які були замінені в ході відновлювального ремонту, так як таке питання не порушувалося ним перед судом першої інстанції. Крім того, встановлено, що під час проведення ремонту автомобіля, відповідач, діючи на власний розсуд, також не порушив такого питання, замінені запчастини залишились у СПД ФО ОСОБА_8, ОСОБА_1 вони (запчастини) не передавались.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи обсяг задоволених вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 365,40 грн. судового збору.

Таким чином, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди 8 882,25 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 365,40 (триста шістдесят п'ять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова