Справа № 610/2464/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Тімонової В.М.,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 12 251,54 грн. та три відсотки річних в сумі 199 грн., всього 12450,54 грн., та судового збору в сумі 551,21 грн.

В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві вказала, що 16 травня 2015 року до неї звернулась відповідач ОСОБА_3 з проханням позичити їй 11 тисяч 354 грн. Враховуючи те, що вона добре знала відповідачку, вона погодилась позичити їй зазначену суму за умови повернення її впродовж шести місяців. При фактичному одержанні вказаної суми ОСОБА_3 була надана розписка, в якій вона зобов»язалась повернути гроші в термін до листопада 2015 року. Однак в обумовлений строк відповідачка борг не віддала, на її пропозиції про добровільне повернення позичених грошей відповідає відмовою, тобто порушила взяті на себе зобовязання.

У звязку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що гроші в борг у ОСОБА_2 не брала. Вона працювала в магазині, що належить ОСОБА_2, продавцем і під час проведення ревізії в магазині було виявлено недостачу на суму 11 354 грн. Позивач змусила написати її розписку. Винною в недостачі коштів вона себе не вважає, а тому і повертати вказану суму грошей не має наміру.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки, складеної ОСОБА_3 16.05.2015 року, вона позичила у ОСОБА_2 11 354 гривень, які зобовязувалась повернути до листопада 2015 року (а.с.8,21).

Відповідач не виконала свої зобовязання і не повернула позивачу зазначені грошові кошти.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що працює продавцем в с.Протопопівка в магазині, що належить ОСОБА_2 Вона знає, що ОСОБА_3 просила в борг у ОСОБА_2 гроші в розмірі понад 11 тисяч гривень. Була присутня під час отримання ОСОБА_3 грошей та написання розписки. Знає, що ОСОБА_3 не повернула гроші по теперішній час.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, визначеному позикодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобовязання.

Суд задовольняє позов у повному обсязі, оскільки позивач свої зобовязання щодо надання відповідачу грошових коштів за договором позики виконала, але відповідач не повернула позивачу позику у встановлений договором строк, про що свідчить перебування оригіналу розписки на день подачі позовної заяви у позикодавця ОСОБА_2

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк користування відповідачем позикою за період з 17.11.2015 року по 17.06.2016 року (час складання позову) складає 213 днів.

Розрахунок трьох процентiв рiчних здiйснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу * 3% : 365 (кiлькiсть днiв у році) * кiлькiсть днiв прострочення, а саме: 11 354 * 3% : 365*213 днів = 199 гривень.

Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Індекси інфляції в Україні з 2015 року по червень 2016 року становили:

В 2015 році: січень 103,1; лютий 105,3; березень 110,8; квітень 114,0 ; травень 102,2; червень 100,4; липень 99,0; серпень 99,2; вересень 102,3 ; жовтень 98,7; листопад 102,0; грудень 100,7.

В 2016 році: січень 100,9; лютий 99,6; березень 101,0; квітень 103,5 ; травень 100,1.

Отже, виходячи з наведеного, інфляційні втрати слід розрахувати шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Так період розрахунку складає з 17.11.2015 року по 17.06.2016 року. Сума боргу 11354,00 гривень. Сума боргу з інфляцією 12251,54 гривень. Інфляційне збільшення боргу становить 897,54 грн.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань ОСОБА_3 заборгувала позивачу ОСОБА_2 12 450 грн. 54 коп., що складаються з: коштів наданих у борг 11 354 грн. 00 коп.; інфляційне збільшення боргу у розмірі 897 грн. 54 коп., заборгованість по трьох відсотках річних 199 грн. 00 коп.

Згідно зі ст.60 ЦК Україні кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надала суду достовірних письмових доказів, які б підтвердили факт сплати боргу або спростували його наявність, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідачу відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України при проведенні судового засідання було роз»яснено її право оскаржити дії позивача ОСОБА_2 до правоохоронних органів. Однак ОСОБА_3 таким правом не скористалася.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.192,526,611,625,1046,1047,1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 12 251,54 грн. та три відсотки річних в сумі 199 грн., всього 12450,54 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов»язані зі сплатою судового збору в сумі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.08.2016 року.

Суддя: