Номер провадження: 22-ц/785/6252/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сібовій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Коваль Наталії Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 7 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 8 квітня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що перебувала з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах з 1998 року, в зареєстрованому шлюбі з 7 червня 2002 року. За час проживання сім'єю без шлюбу придбано 26 жовтня 2001 року квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, але перед смертю 21 березня 2014 року склав заповіт щодо квартири на користь своєї матері ОСОБА_4 Позивач зазначила, що в установлені законом строки звернулась з заявою про прийняття спадщини, оформлено спадщину не було, натомість нотаріусом 14 січня 2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 З вимогами про визнання заповіту недійсним, звернулась до суду, для забезпечення позову ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року було накладено арешт на спірне нерухоме майно, проте, незважаючи на вжиті заходи забезпечення позову на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 3 березня 2016 року приватним нотаріусом Коваль Н.В., ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_5 Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_3 просила на підставі частини 1 статті 230 ЦК України визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений 3 березня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., зареєстрований в реєстрі за №190, недійсним як правочин, вчинений під впливом обману (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала (а.с.52-52).

Відповідач ОСОБА_5 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надала.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. пояснень, заперечень суду першої інстанції не надала.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 7 липня 2016 року в позові відмовлено (а.с.65-69).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11., ОСОБА_12 як продавцями та ОСОБА_8 як покупцем, посвідченого 26 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретяною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №6387, ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_1 Державна реєстрація права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно проведена бюро технічної інвентаризації 16 листопада 2001 року (а.с.9).

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, уклали шлюб 7 червня 2002 року (а.с.5).

21 березня 2014 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким квартиру АДРЕСА_3 заповів матері ОСОБА_4. Заповіт посвідчено 21 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., зареєстровано в реєстрі за №305 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер у віці 45 років (а.с.6).

14 січня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. за реєстровим №17 видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №190, ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 Державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно проведена нотаріусом як державним реєстратором 3 березня 2016 року (а.с.15,51).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 грудня 2015 року, в справі №520/6745/15-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, створення спільної сумісної власності, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на ? частку квартири, відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування (а.с.56-62, 89).

2 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Тиквенко М.О. про визнання заповіту ОСОБА_8 недійсним. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року в справі №520/1067/16-ц в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, як таку, що належна на праві власності ОСОБА_8 (а.с.12-13). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 квітня 2016 року ухвалу суду першої інстанції від 29 лютого 2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.90-92).

Вимоги про визнання недійсним нотаріально посвідченого 3 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири заявлено з підстав частини 1 статті 230 ЦК України (правові наслідки правочину, вчиненого під впливом обману). Позивач посилалася на обман зі сторони ОСОБА_4, яка приховала від ОСОБА_5 накладення арешту на квартиру на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року в справі №520/1067/16-ц.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним на підставі частини 1 статті 230 ЦК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вказують на правильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так на підставі частини 1 статті 230 ЦК України правочин підлягає визнанню недійсним, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень пункту 20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину, тобто внутрішнього спонукання особи на здійснення правочину, не має істотного значення.

Таким чином, у сенсі положень частини 1 статті 230 ЦК України наявність в діях ОСОБА_4 умислу по введенню ОСОБА_5 в оману щодо вжиття судом заходів забезпечення позову ОСОБА_15 про визнання заповіту ОСОБА_8 недійсним, істотності значення цих обставин для ОСОБА_5 та сам факт обману ОСОБА_5 має довести саме ОСОБА_5 як особа, яка згідно доводів ОСОБА_3 діяла під впливом обману зі сторони ОСОБА_4 Натомість ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири не оскаржує, провела державну реєстрацію свого права власності на придбане нерухоме майно, зареєструвала своє місце проживання в квартирі та проживає в такій разом з членами своєї сім'ї. Суду не надано доказів того, що між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 є спори щодо нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного ОСОБА_3 договору купівлі-продажу.

Правові підстави для ухвалення нового рішення про визнання правочину купівлі-продажу нерухомого майна недійсним на підставі частини 1 статті 230 ЦК України відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 7 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Коваль Наталії Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич