Номер провадження: 22-ц/785/6260/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5., та відповідачки ОСОБА_6 і представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та за заявою ОСОБА_11, який приєднався до апеляційних скарг відповідно до ст. 299 ЦПК України, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

05 листопада 2015 року ОСОБА_12 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування, укладеного 4 листопада 2003 року з ОСОБА_13, яка, в свою чергу, отримала це майно у власність від ОСОБА_7 за договором дарування від 30 жовтня 2002 року, належить 14/100 часток домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2. За вказаною адресою без належних правових підстав проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, чим перешкоджають йому користуватись будинком.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_12 просив суд визнати відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, та усунути перешкоди користуванні власністю шляхом виселення їх без надання іншого жилого приміщення (т.1, а.с. 3-6).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року з урахуванням додаткового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року по справі №523/9088/13-ц, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на знов збудовану будівлю задоволено частково, суд встановив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 замість зруйновного у 1983 році будинку під час шлюбу у 1984 році збудували новий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який не відчужувався позивачу, а тому він немає права вимагати їх виселення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2015 року позов ОСОБА_12 задоволено частково. Суд визнав ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 а зі сторони АДРЕСА_2. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.2, а.с. 39-42).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_4, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (т.2, а.с. 48-51).

В апеляційних скаргах представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також заяву ОСОБА_11, який приєднався до скарг, просили рішення суду в частині задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, судом не враховано, що знов зведений родиною ОСОБА_11 в 1984 році новий будинок, як окремий флігель у дворі будинку АДРЕСА_1 й зазначений в облікових документах МБТІ як квартира №6, ні входить до 14/100 від усіх будівель в цьому дворі, оскільки має інші розміри, не введений до експлуатації й немає статусу власності, позивач ОСОБА_12 ніколи не придбавав цю будівлю (т.2, а.с. 62-64, 69, 71, 94).

В запереченні на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_15 - відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 просять скаргу позивача відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів (т.2, а.с. 100).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_4, відхилена, апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відхилена. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року залишено без змін (т.2, а.с. 152-157).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також ОСОБА_11, оскаржили судові рішення в касаційному порядку, у який просили касаційний суд судові рішення скасувати та провадження у справі закрити (т.2, а.с. 175-177).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року касаційну скаргу відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та ОСОБА_11 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 244-245).

Таким чином, судом апеляційної інстанції повторно переглядається в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також ОСОБА_11, який приєднався до них.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також ОСОБА_11, який приєднався до них в порядку ст. 299 ЦПК України, пояснення на апеляцію представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та відповідачки ОСОБА_6 і представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково за таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором від 30 жовтня 2002 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_13 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м.

Згідно з договором дарування від 4 листопада 2003 року ОСОБА_13 подарувала ОСОБА_12 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв. м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м. При цьому, в договорі дарування не зазначено, яка частина вищевказаного будинку переходить у користування ОСОБА_12 , тобто він є власником ідеальної частки у праві спільної часткової власності.

Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012 року.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року з урахуванням додаткового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, по справі №523/9088/13-ц, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на знов збудовану будівлю задоволено частково, суд встановив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 замість зруйновного у 1983 році будинку під час шлюбу у 1984 році збудувано новий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 відчужив позивачу спірне нерухоме майно, тому втратив право користування ним. При цьому ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є членами сім'ї ОСОБА_7 і їх право користування жилим приміщенням є похідним від права власника, у зв'язку з чим вони також втратили право користування спірним житлом.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року, суд касаційної інстанції в ухвалі від 15 червня 2016 року зазначив наступне: «суд апеляційної інстанції не врахував наявність судового рішення від 21 травня 2013 року, не з'ясував тотожність предмету і підстави позову та чи є підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Проте апеляційний суд не врахував, що позов пред'явлено з підстав, передбачених положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, однак вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, стосується категорії житлового права, при цьому суд не встановив, з яких підстав, передбачених ЖК УРСР, заявлено зазначену позовну вимогу.

Тому у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції».

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіряє матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та з урахування висновків і мотивів, з яких скасовані рішення судом касаційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2013 року з урахуванням ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05 червня 2013 року про виправлення описки по цивільній справі №523/1202/13-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, у позову задоволенні відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 01 червня 2013 року.

При цьому позивач ОСОБА_12 заявив та суд першої інстанції розглядав вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом за положеннями Цивільного кодексу України, а саме, ст. ст. 396, 391 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що житловий будинок АДРЕСА_3 являє собою єдине приміщення, частки співвласників в ньому не виділені, відповідачі зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 тобто в житловому будинку, а не окремій його частині, та виходив з того, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право на частку жилої площі та виселенні з частки жилої площі не може бути задоволена через недоведеність перед судом обставин порушення права співвласника (т.2, а.с. 224-225).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_12 05 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тобто з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі за позовом ОСОБА_12 підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції слід в частині задоволення вимог про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - скасуванню за ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205 ч. 1 п. 2, 303, 307 ч. 1 п. 4, 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, який приєднався до апеляційних скарг відповідно до ст. 299 ЦПК України, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 рокув частині задоволення вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький