АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5026/16 Справа № 203/4521/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» на предмет захисту свого права на працю з підстав незаконного звільнення з посади старшого складача поїздів за п.2 ст. 40 КЗпП України, вважаючи його таким через те, що йому після надання 03 червня 2015 року медичною комісією висновку про непридатність до роботи старшим складачем поїздів відповідач в порушення вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України не запропонував переведення на легшу роботу, не запитав згоди на таке переведення, не направив у спеціальний лікувально-профілактичний заклад для встановлення професійного захворювання, хоча позивач повідомив про наявність підозри на професійне захворювання, звільнивши під час вирішення питання про існування такого захворювання, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати незаконними дії голови правління ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» щодо видання наказу про звільнення ОСОБА_2 №ДОЕ132-к від 30 червня 2015 року ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; скасувати наказ про звільнення ОСОБА_2 №ДЕО132-к від 30 червня 2015 року ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; поновити позивача на роботі на посаді старшого складача поїздів ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»; стягнути з ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» на свою користь середній заробіток, що складає 5479,74 грн. за період часу з 30 червня 2015 року до часу поновлення на посаді, а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року ухвалено: ОСОБА_2 в задоволенні його позову до приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити в повному обсязі; судові витрати віднести на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через свого представника просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу, ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, та таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №95-ок від 27 серпня 1999 року ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» ОСОБА_2 переведено 01 вересня 1999 року складачем поїздів в транспортному цеху, про що до трудової книжки внесений запис за №14, копія якої долучена до матеріалів справи. Згідно змін до Статуту відповідача від 25 квітня 2011 року, копія якого долучена до матеріалів справи, правонаступником ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» стало ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод». Наказом ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» №ДОЕ 132-к від 30 червня 2015 року ОСОБА_2, старшого складача поїздів, звільнено з роботи з 30 червня 2015 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи; наказано провести оплату компенсації за невикористані дні відпустки - щорічної основної - 8 календарних днів, додаткової за рахунок підприємства - 1 календарний день. Згідно рішення Лікарсько-консультативної комісії КНП «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», оформленого протоколом ЛКК №192 від 21 листопада 2014 року, позивач за станом здоров'я потребує звільнення від робіт, пов'язаних з підійманням важкого більш ніж 5 кг., переохолодженням, нахилами тулубу, тривалого перебування на ногах строком до 21 лютого 2015 року у зв'язку з встановленим діагнозом. Наказом ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» №340 від 24 листопада 2014 року «Про вимушений простій не з вини працівника» визначено вважати для складача поїздів відділу залізничних перевезень ОСОБА_2 з 24 листопада 2014 року простоєм не з вини працівника; переведено складача поїздів відділу залізничних перевезень ОСОБА_2 на п'ятиденний графік роботи підприємства; головному бухгалтеру оплату простою ОСОБА_2 проводити в розмірі 100% окладу. Відповідачем 12 січня 2015 року відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітену та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, позивача направлено на обов'язковий попередній (періодичний) медичний огляд працівника, за результатами якого 03 червня 2015 року медичною комісією ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» позивачу видана довідка згідно п.2.16 вказаного Порядку про непридатність до роботи старшим складачем поїздів, у тому числі у несприятливих умовах праці (додаток 4 п.5.8, п.5.9, п.6.1.4). Відповідно до Заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників, що підпадають під дію шкідливих чи небезпечних факторів виробничого середовища й трудового процесу від 25 червня 2015 року, складеного ДЗ «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складач поїздів, стаж роботи 14 р. визнаний непридатним по ст. 40-2. Вказаний акт даних про наявність профзахворювання не містить, що відображено у п.3.1 вказаного Акту. Відповідно до висновку МСЕК від 06 травня 2015 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з причин загального захворювання з ураженням О.Р.А. з 06 травня 2015 року до 01 червня 2016 року з переоглядом до 06 травня 2016 року, про що до матеріалів справи долучена довідка №332 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №063477, в якій міститься висновок про умови та характер праці: робота у вільній зручній позі, без тривалої ходи, підняття вантажу, переохолодження, з обмеженим обсягом робіт: слюсар, вахтер, диспетчер. В подальшому відповідачу направлено повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду позивача МСЕК від 06 травня 2016 року, яке отримано відповідачем 19 травня 2015 року згідно дати поштового штемпеля. Після отримання повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду позивача МСЕК від 06 травня 2016 року головою правління ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» Слоєвим, направлено профспілковому комітету ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» працівників харчової промисловості АПК України подання про надання згоди на звільнення старшого складача поїздів відділу залізничних перевезень ОСОБА_2 за п.2 ст. 40 КЗпП України. Згідно виписки з протоколу №8 засідання профкому ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» від 03 червня 2015 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача за п.2 ст. 40 КЗпП України. При цьому, на засіданні профкому обговорено питання відсутності на підприємстві вакансій легшої роботи, яка б відповідала фаху та професії позивача, а так само будь-якої іншої легшої роботи, з огляду на те, що рекомендовані умови праці на підприємстві, навіть для посад слюсаря, вахтера або диспетчера не будуть відповідати встановленим МСЕК обмеженням. Так, судом встановлено, що на час вирішення питання про надання згоди на звільнення позивача та видачу наказу про звільнення позивача - 30 червня 2015 року, вакансії з легшої ніж складач поїздів роботи та відповідно до освіти, спеціальності та фаху позивача не було, що підтверджується штатним розкладом на 2015 рік, затвердженим наказом ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» №3 від 05 січня 2015 року, зі змінами, внесеними наказами №ДОЕ021-к від 06 лютого 2015 року, №ДОЕ057 від 23 березня 2015 року, №ДОЕ069-к від 01 квітня 2015 року, №ДОЕ085 від 30 квітня 2015 року, №ДОЕ091 від 08 травня 2015 року, а також штатним розкладом станом на 01 червня 2015 року, що узгоджується з даними звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за травень 2015 року та довідкою про заповнення штатних одиниць ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» станом на 03 червня 2015 року. Критеріям до фаху, кваліфікації, а так само функціональних обов'язків вакантної станом на 03 червня 2015 року посади провідного інженера-механіка дільниці механізації виробництва, визначеним посадовою інструкцією від 13 грудня 2010 року, позивач не відповідає. Також, в судовому засіданні досліджений відеозапис засідання профкому від 03 червня 2015 року, СД-диск з записом якого долучений до матеріалів справи, де позивач не зміг визначитися на якій посаді та за яким фахом він при наявних рекомендаціях та обмеженнях МСЕК зможе та бажає працювати за відсутності взагалі вакансій легшої ніж складач поїздів роботи, а так само надати згоду на переведення його на таку роботу, виразивши згоду лише на допомогу будь-якому з працівників при збережені його попередньої заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача про те, що йому не запропоновано іншої роботи, не запитано його згоди на таке переведення та про те, що він надавав згоду на переведення на іншу легшу роботу, яка б відповідала його фаху та кваліфікації, оскільки вказані обставини спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами зворотнього. Доводи позивача про наявність істотних порушень КЗпП України, в тому числі як інваліда від професійного захворювання, при його звільненні не знайшли підтвердження доказами, оскільки судом встановлено, що відповідачем забезпечено проходження періодичних медичних оглядів, встановлення на цей час скороченого робочого тижня відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 21 травня 2007 року №246, додержана процедура звільнення за згодою профкому за участю позивача та за відсутності його згоди на іншу роботу, яку б він міг виконувати належним чином без шкоди для свого здоров'я та безпеки інших. Позивача звільнено у зв'язку з виявленою невідповідністю останнього виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи з причин виявлення загального, а не професійного захворювання та встановленням на підставі цього інвалідності, та у зв'язку з тим, що продовження роботи на цій посаді відповідно до вимог до охорони праці становитиме загрозу як для здоров'я позивача та тягтиме погіршення його стану, так і для безпеки праці інших осіб, у зв'язку з чим доводи позивача про недодержання відповідачем вимог ст. 17 Закону України «Про основи захищеності інвалідів в Україні» безпідставні. Також безпідставними є посилання позивача на недодержання відповідачем вимог ч.ч.3, 3 ст. 9, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», оскільки гарантії передбачені даними нормами поширюються на осіб, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тоді як позивачу встановлена причина інвалідності за загальним захворюванням. Таким чином, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв'язку, суд прийшов до висновку, що відповідачем у відповідності зі ст. ст. 40, 43, 170 КЗпП України дотримана процедура звільнення позивача за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України за виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, у зв'язку з фактичною неможливістю виконання з цих причин роботи за визначеним посадовою інструкцією від 28 січня 2008 року обсягом, тому в задоволені вимог про скасування наказу про звільнення від 30 червня 2015 року, поновлення на роботі на посаді старшого складача поїздів належить відмовити. Не підлягають задоволенню і вимоги про визнання незаконними дій голови правління ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» щодо видання наказу про звільнення позивача від 30 червня 2015 року, оскільки відповідно до п.10.5.6, 10.5.7 Статуту ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ» наймати та звільняти працівників, видавати накази, розпорядження, в тому числі з цих питань, віднесено до компетенції голови правління ПрАТ з ІІ «ДОЕЗ», та, крім того, звільнення і прийняття на роботу на посаду старшого складача поїздів залізничного відділу прямо віднесено до виключної компетенції голови правління товариства пунктом 4 Посадової інструкції складача поїздів відділу залізничних перевезень від 28 січня 2008 року, а відтак, голова правління товариства відповідача діяв в межах своїх повноважень та компетенції, видаючи наказ про звільнення позивача. Встановивши відсутність порушення процедури звільнення та проведення її з додержанням визначених трудовим законодавством прав працівника суд не вбачає підстав, визначених ст. 235 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а так само визначених ст. 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з чим в цій частині позовних вимог також належить відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 своєї постанови від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) роз'яснив судам, що, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів. Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 2 ст. 40 та ч.1-3 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не прийнято до уваги порушення його прав, а саме те, що йому не була запропонована інша посада, що відповідає його фаху і кваліфікації, колегія суддів вважає неспроможними оскільки у відповідності до відеозапису засідання профкому від 03 червня 2015 року (а.с.183), позивач не зміг визначитися на якій посаді та за яким фахом він при наявних рекомендаціях та обмеженнях МСЕК зможе та бажає працювати за відсутності взагалі вакансій легшої ніж складач поїздів роботи, а так само надати згоду на переведення його на таку роботу, виразивши згоду лише на допомогу будь-якому з працівників при збережені його попередньої заробітної плати, такі ж пояснення позивач надав суду апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для скасування рішення суду, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді З.М. Пономарь

М.Ю. Петешенкова