Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 24 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «РІО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «РІО» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ТОВ «РК «РІО» (надалі Товариство) звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначило, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. 10.02.2014 року між товариством та відповідачем укладений договір № 20 про відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових робіт та про умови користування житловими приміщеннями. В порушення умов вказаного договору відповідачем регулярна оплата не проводиться, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 4256,29 грн. Просило стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «РК «РІО» просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема. зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пункт 4 частини 2 статті 25 вказаного закону передбачає, що управитель зобов'язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Судом встановлено, що відповідач по справі є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 60,3 кв. м (а.с. 30).

Згідно з договором № 1/11 від 01.11.2013 року, позивач взяв на себе зобов'язання виконувати роботи з управління вказаним будинком, у тому числі здійснювати роботи по утриманню будинку, споруд і прибудинкової території (а. с. 6-24).

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач є управителем, а відповідач споживачем комунальних послуг.

10.02.2014 року між сторонами укладено договір № 20 про відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових робіт та про умови користування житловими приміщеннями, відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «РК «РІО» забезпечує утримання та управління зазначеним житловим будинком для забезпечення належних умов проживання. Строк дії договору визначався до моменту встановлення місьрадою тарифу на утримання будинку та прибудинкової території. Додатком № 2 до договору визначалися щомісячні витрати на утримання та управління будинком та встановлювався договірний тариф - 4.99 грн. на 1 кв.м. (а.с. 18-26).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по комунальним платежам відповідача, за період з січня 2014 року по листопад 2015 року, за вказаний період нараховано 6373.52 грн. за надані комунальні послуги, сплачено 2114.23 грн., заборгованість становить 4256.23 грн. Заборгованість утворилася з березня 2014 року у зв»язку з неповною оплатою за нарахуваннями, з листопада 2014 року плата не вносилася взагалі (а. с. 5).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів надання послуг по утриманню будинку, в якому проживає відповідач, та прибудинкової території.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

На виконання вказаного договору позивачем було укладено певні договора з підприємствами - виконавцями робіт та здійснювалися певні роботи, що вбачається з листа ПБВП «Магніт» (а.с. 65), та встановлено рішенням адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (а.с. 96-99).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність надання послуг позивачем, суперечить матеріалам справи.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Статтею 18 вказаного закону передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статею 59 ЦПК передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки акти-претензії щодо неналежного надання послуг (засіб доказування визначений законом) суду не надані, посилання відповідача на неналежне виконання зобов»язань управителем є недоведеним.

За таких обставин рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не грунтуються на матеріалах справи, а тому колегія суддів приходить до висновку, о воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Задовільняючи позов, колегія суддів враховую наступне.

Заборгованість відповідача виникла за період з 01 березня 2014 року по 30 листопада 2015 року.

Тарифи, за якими здійснювалось нарахування, до 29.12.2014 року були встановлені позивачем за погодженням з відповідачем, а із вказаного часу - рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 634 в розмірі 5.03 грн. за 1 кв. м.

Рішенням адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (а.с. 96-99) встановлено, що Товариством розраховано економічно необгрунтовані тарифи, а саме: до розрахунку витрат не враховано площу вбудованих приміщень, яка складає 7037,90 кв. м; безпідставно внесено витрати на технічне обслуговування та ремонт димовентканалів; збільшено витрати на вивіз сміття з 1140.37 грн. до 1694.26 грн. та на обслуговування ліфтів з 5369.92 грн. до 5665.62 грн.

Таким чином тариф повинен бути зменшеним у відповідності з наступним розрахунком:

(54654.53 грн. - 2396 грн. - (1694.26 - 1140.37) грн. - (5665.62 - 5369.92)грн.) / 17991.10 кв. м = 2.86 грн.

де 54654.53 грн. - сума щомісячних платежів, визначена позивачем,

2396 грн. - вартість обслуговування димовентканалів,

(1694.26 - 1140.37) - різниця вартості послуг на вивіз сміття,

(5665.62 - 5369.92) - різниця вартості послуг на обслуговування ліфтів,

17991.10 кв. м - загальна площа приміщень,

2.86 грн. - тариф з урахування вказаних зауважень.

З урахуванням недоведеності ненадання або неналежної якості послуг по прибиранню будинку та прибудинкової території, при зменшенні тарифу не може братися до уваги наявність незаповнених робочих вакансій прибиральниць та двірників, оскільки підставою оплати комунальних послуг є їх надання, в незалежності від того, ким вони здійснені.

За вказаних обставин є підстави для здійснення перерахунку нарахувань відповідачу за 2014 рік:

2.86 грн. х 60.3 кв.м х 12 міс = 2069.50 грн.

За вказаний період позивачем нараховано 3447.90 грн., а тому загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на різницю цих сум та має становити:

4256.23 грн. - (3447.90 - 2069.50) грн. = 2877.83 грн., яка і підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «РІО» задовільнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «РІО» 2877.83 грн. заборгованості за надані послуги за період з січня 2014 року по листопад 2015 року, 1218.00 грн. понесених судових витрат, а всього 4095.83 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді