Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 жовтня 2015 року за ним визнано право забудовника щодо житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями за АДРЕСА_1 до складу якого входять: житловий будинок літ. «Г», загальною площею 102,2 кв. м, у тому числі житловою площею 48,00 кв. м, сарай літ. «Д», вбиральня літ. «Е» та огорожа № 1, що розташовані на земельній ділянці площею 2 730 кв. м, яка зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04 жовтня 1954 року за № 1091, з правом здачі житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями в експлуатацію та отримання на його ім'я документів, що посвідчують його право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем щодо майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Із метою введення житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями в експлуатацію він звернувся до Центру надання адміністративних послуг, де йому повідомили, що здати в експлуатацію нерухоме майно можливо за наявності документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, на якій розташоване майно, яка зареєстрована за ОСОБА_4 Зазначив, що за його заявою про прийняття спадщини Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою (далі - нотаріальна контора) заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2 730 кв. м, яка розташована на АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено, оскільки він не подав належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 чи ОСОБА_6. Після цього він звернувся для отримання відповідних документів до державного архіву Чернівецької області, однак в документах архівного фонду Виконавчого комітету Чернівецької міської ради не виявлено відомостей про розмір або відведення земельної ділянки ОСОБА_4

Просив визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2 730 кв. м по АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04 жовтня 1954 року № 1091.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 2 730 кв. м, що на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04 жовтня 1954 року № 1091 належала ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, наявності підстав, передбачених статтями 1218, 1222, 1223, 1268, 1297 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на зазначену земельну ділянку, яка, як установив суд, належала спадкодавцю на момент смерті на праві приватної власності. Зокрема, суд установив, що згідно зі схематичним планом земельної ділянки по АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 2 730 кв. м зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04 жовтня 1954 року № 1091.

Однак із зазначеними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд, виходячи з такого.

На підставі пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладено у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в абзацах 2 та 3 п. 1, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Судом установлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до набрання чинності 01 січня 2004 року чинного на теперішній час ЦК України.

Позивач прийняв спадкове майно після смерті ОСОБА_4, оскільки протягом шести місяців (до закінчення 12 травня 2003 року строку на її прийняття) фактично вступив в його управління та володіння, але не оформив права на неї, що передбачалося нормами ст. 549 ЦК УРСР на момент відкриття спадщини.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано визнав помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин норм ЦК України.

Крім того, апеляційний суд правильно виходив із того, що висновок суду першої інстанції про належність спадкодавцю спірної земельної ділянки на праві приватної власності на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04 жовтня 1954 року № 1091, що б давало підстави віднести її до спадкової маси, суперечить нормам матеріального права, яке діяло в 1954 році та до введення з 30 січня 1992 року в дію Закону України «Про форми власності на землю», які не визначали інституту приватної власності на землю, отже, зроблено на припущеннях.

Разом із тим апеляційний суд правильно врахував, що оскільки відсутні відомості про прийняття рішення щодо передачі ОСОБА_4 спірної земельної ділянки у приватну власність після введення інституту приватної власності, то на підставі ч. 1 та п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України спірна земельна ділянка, яка перебуває в межах міста, є комунальною власністю.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні указаного позову, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оскільки спірна земельна ділянка не належала спадкодавцю на праві приватної власності, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на цю земельну ділянку у порядку спадкування за законом.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі статтями 10, 60, 212, 303 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

О.М.Ситнік

О.В.Ступак