У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 1 грудня 2007 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 7 452 грн зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань, утворилась заборгованість в сумі 77 503,58 грн, яка складається з: 7 452 грн заборгованості за кредитом, 1 001,31 грн заборгованості за процентами, 6 528 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 58 355,43 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн штрафу (фіксована частина), 3 666,84 грн штрафу (процентна складова).

З огляду на зазначене, ПАТ «Акцент-Банк» просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 77 503,48 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 366 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 874,44 грн штрафу.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 1 грудня 2007 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 7 452 грн зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості.

Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань, утворилась заборгованість в сумі 77 503,58 грн, яка складається з: 7 452 грн заборгованості за кредитом, 1 001,31 грн заборгованості за процентами, 6 528 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 58 355,43 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн штрафу (фіксована частина), 3 666,84 грн штрафу (процентна складова).

Стороною у спорі заявлено про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив зі спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповіднодо статті256 ЦК Українипозовна давність- цестрок, умежах якого особаможе звернутисядо судуз вимогоюпро захистсвого цивільного праваабо інтересу.

Загальнапозовна давність установлюєтьсятривалістю утрироки (стаття257 ЦК України).

Статтею258 ЦК Українипередбачена спеціальна позовнадавність дляокремихвидів вимог.

Згідноіз частиноюпершою статті259 ЦКУкраїни позовна давність, установлена законом, може бутизбільшена задомовленістюсторін. Договірпро збільшенняпозовної давності укладаєтьсяу письмовійформі.

Згідноіз частинамипершою, другоюстатті 207 ЦКУкраїни правочин вважаєтьсятаким, щовчинений уписьмовійформі, якщойого змістзафіксований водномуабо кількохдокументах, улистах, телеграмах, якими обмінялисясторони. Правочинвважається таким, що вчинений уписьмовій формі, якщо вінпідписаниййого стороною(сторонами).

Суд першої інстанції встановивши, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 1 грудня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає і строк звернення з позовом сплив, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України в постанові від 4 листопада 2015 року (справа №6-1926цс15), яка згідно зі статтею 360 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд помилково виходив з доведеності письмової домовленості сторін щодо збільшення позовної давності, залишивши позов увагою те, що Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції, скасуванню підлягає і додаткове рішення, ухвалене цим судом 20 травня 2015 року про стягнення штрафів.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 20 травня 2015 року скасувати, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова