Справа № 296/434/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, де зазначив, що з 1977 року він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі № 2, де є власником 22/100 частки домоволодіння, на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.1977.

Власником іншої 22/100 частки (квартира № 3) є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 20.08.1995, дата смерті підтверджується довідкою з відділу РАЦСу ОСОБА_2 міського управління юстиції № 22185/2184 від 19.05.2015.

Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_3, були відсутні спадкоємці її майна, і він добросовісно, заволодівши її частиною домоволодіння, відкрито та безперервно володіє ним більше ніж 10 років, позивач просить визнати за ним право власності на належну, при житті ОСОБА_3, 22/100 частки будинку за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали повністю із викладених у ньому підстав. На останнє судове засідання не з'явилися, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позов підтримали повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлений позов підтримала, заперечень щодо його задоволення не має.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються статтею 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч.4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Згідно ст. 344 ЦК України позивач має право на набуття у власність будинку на підставі набувальної давності. Право власності у позивача виникло внаслідок обставин, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків. З наведенного вбачається, що у позивача як суб'єкта права власності, об'єктивно існує право володіння, користування спірним майном внаслідок чого вимоги позивача є правомірними.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1977 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі № 2 і є власником 22/100 частки домоволодіння № 25 квартири № 2 по провулку Левківському у м. Житомир, що підтвердилось копією паспорта позивача (а. с. 27), домовою книгою (а. с. 7-15), договором купівлі-продажу від 15.03.1977 (а. с. 5-7), копією технічного паспорту на будинок (а. с. 16-18).

Власником іншої 22/100 частки вказаного будинку, відповідно до витягу копій з інвентаризаційної справи та довідок КП «ОСОБА_2 обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 обласної ради при житті була ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 20.08.1995.

Власником 56/100 частки вказаного будинку, відповідно до витягу копій з інвентаризаційної справи та довідок КП «ОСОБА_2 обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 обласної ради є ОСОБА_4, яка була залучена до справи в якості третьої особи та підтримала позов.

Відповідно до довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_2 міського управління юстиції Житомирської області ОСОБА_3 померла 20.08.1995, про що складений актовий запис.

Після витребування спадкової справи з нотаріального архіву, було встановлено, що після смерті ОСОБА_5 до державного нотаріуса онуком спадкодавця ОСОБА_6 06.01.09.1973 року народження, було подано заяву про прийняття спадщини від 20.08.1996.

Відповідно до наданих відомостей Відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 МУЮ ОСОБА_6 помер 01.04.2005.

Відповідно до довідки нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 01.04.2005, не заводилась.

Таким чином після смерті ОСОБА_3 20.08.1995 та після смерті її онука ОСОБА_3 01.04.2005 спадщина ніким не прийнята.

У позовній заяві позивач пояснив, що дана частина будинку після смерті ОСОБА_3 не отоплювалася, внаслідок чого суміжна з нею стіна із сторони його частини будинку була холодна та вкрилася сирістю і пліснявою, а килим на стіні згнив, тому для запобігання подальшого руйнування його частини будинку, ним навесні 2003 року був розпочатий ремонт 22/100 частки будинку, який належав ОСОБА_3

З ОСОБА_3 у нього завжди були добрі стосунки так, як вона мала похилий вік, вона неодноразово пропонувала йому, щоб після її смерті я забрав собі її частину будинку.

Будь-яких спадкоємців у ОСОБА_3 не залишилось та ніхто ніколи не заявляв будь-яких претензій щодо 22/100 частки будинку (квартири № 3). З весни 2003 року по сьогоднішній день позивача із сімєю проживає в цій частині будинку, доглядає за ним та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт та вважає, що добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою.

Дані пояснення позивача були підтримані його представниками.

Викликані у судове засідання свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8 своїми показами підтвердили, факт проживання позивача з 2003 року у належній при житті ОСОБА_3 22/100 частки будинку № 25 по провулку Левківському у м. Житомирі та повідомили, що позивача знають з 1977 року, після купівлі ним будинку за даною адресою.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів 22/100 частки будинку № 25 по провулку Левківському у м. Житомирі, що належала ОСОБА_3 та відкрито, безперервно володіє нерухомим майном на протязі більше ніж 10 років, що дає підстави зробити висновок про те, що він набув право власності на це майно на підставі набувальної давності.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.344 ЦК України, ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, яка становить 22/100 частки будинку, а саме: кімната 3-1 площею 10,4 кв. м., тамбур 3- IV площею 3,3 кв. м., що при житті належала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. П. Сингаївський