Справа №489/9683/14-ц 11.01.2016 11.01.2016 11.01.2016
Провадження №22-ц/784/190/16
Головуючий першої інстанції: Коваленко І.В..
Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1І
. Р І Ш Е Н Н Я
11 січня 2016 р. м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Самчишиної Н.В.
із секретарем: Лівшенком О.С.
відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08. 05. 2015 р., у справі за
ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк» або ОСОБА_5) про стягнення депозиту,
25.12. 2014 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення депозиту.
Посилаючись на викладене, позивачка просила про стягнення залишку коштів з нарахованими процентами.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08. 05. 2015 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_4 87997 грн. залишку вкладу та 4419 грн. 00 коп. у якості процентів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, повторно, після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.11.2015 р. попереднього рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16.06.2015 р., колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 порушив права вкладника, а тому повинен повернути йому депозитний вклад, а також проценти нараховані від дня наступного за днем надходження вкладу до банківської установи по день фактичного його повернення вкладникові.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до приписів ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір банківського вкладу, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

Зазначене у повній мірі стосується і зобов'язань за договором банківського вкладу, які не виконані належним чином.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За правилами ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть визначатися спеціальним законом.

Таким законом у спірних правовідносинах є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02 2012 р.

№ 4452-VI ( далі - Закон№ 4452-VI).

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2013 р. ОСОБА_4 уклала договір строкового банківського вкладу з ПАТ «Дельта Банк» в рамках пакету послуг «Найкращий для друга» за № 00-14011-041113 за умовами якого, розмістила в банку на вкладному (депозитному) рахунку грошові кошти в сумі 120.000 грн. строком до 09.11.2014 р. з процентною ставкою за вкладом, яка становила 20 % річних.

У подальшому сума вкладу була збільшена до 130 000 грн.

Відповідно до умов пунктів 1.9, 1.10 договору виплата процентів за вкладом здійснюється щомісячно, а також в день повернення вкладу в кінці строку дії договору, а повернення вкладу по закінченню строку дії договору шляхом зарахування його на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки.

09 листопада 2014 р. був вихідним днем, отже ОСОБА_5 повинен був повернути суму депозиту з процентами на поточний рахунок в перший робочий день, тобто 10 листопада 2014 р.

Згідно з випискою з поточного рахунку ОСОБА_4 ОСОБА_5 10.11.2014 р. здійснив зарахування вкладу з процентами на її поточний рахунок, фактично без прострочення виконавши грошове зобовязання.

Про те, на підставі постанови Правління НБУ від 02.03 2015 р. №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12, ст. 34 Закону № 4452-VI,

виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 51 від 02.03. 2015 р. про початок з 03 березня 2015 р. процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці по 02 червня 2015 р. та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ ОСОБА_5» (а.с.78).

В подальшому строк діяльності тимчасової адміністрації подовжено до 02.09.2015 р.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 названого закону визначено, що обмеження встановлене п. 1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку.

Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодуваня, що гарантується Фондом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду щодо ліквідації банку, зокрема, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Статтею 49 Закону № 4452-VI встановлено спеціальну процедуру заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів, які вчиняє уповноважена особа Фонду. Черговість та порядок задоволення вимог до банку визначено частиною 6 ст. 49 Закону № 4452-VI

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Згідно із ч. 4 ст. 49 Закону будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку.

Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебігу ліквідаційної процедури.

Суд не в повній мірі дослідив зазначені обставини справи, не звернув належної уваги на наведені вимоги закону, внаслідок чого прийшов хибного висновку про наявність підстав відповідальності банку.

Встановлене є підставою для скасування рішення, відповідно до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з того, що після введення тимчасової адміністрації, вимоги вкладників за вкладним (депозитним ) рахунком підлягають задоволенню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а не Банком, в порядку, передбаченому ст. ст. 26, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах акумульованих у Фонді коштів та відповідно до сформованої черговості.

Оскільки до Фонду ОСОБА_4 не зверталась, не навела фактів порушення її прав у ліквідаційній процедурі стосовно розгляду її кредиторських вимог, то не має підстав вважати, що її права порушені.

За таких обставин, у задоволенні її вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08. 05. 2015 р., - скасувати.

Постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення депозиту, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_6