АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/607/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Гудима І.В.
Провадження № 22-ц/789/11/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1, представника

відповідача УПФ України в Збаразькому районі Борис І.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі на рішення Збаразького районного суду від 02 жовтня 2015 року та додаткове рішення Збаразького районного суду від 09 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі Тернопільської області про стягнення невиплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ України в Збаразькому районі про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4959,27 грн., заподіяної невиплатою пенсії за період з 01.12.2013 року по 07.05.2014 року. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 04.06.2013 року органами пенсійного фонду йому було призначено пенсію на пільгових умовах за списком № 2, яку він отримував до 30.11.2013 року. Починаючи з 01.12.2013 року виплату пенсії відповідачем припинено, і відновлено лише з 07.05.2014 року. У зв'язку з тим, що жодних неправомірних дій з його боку при наданні документів для призначення пенсії вчинено не було, така виплачувалась йому впродовж семи місяців на підставі рішення відповідного органу, і її виплату продовжено, починаючи з 07.05.2014 року по даний час на підставі тих самих відомостей щодо розміру трудового стажу і посад, дії УПФ України в Збаразькому районі щодо припинення виплати пенсії вважає незаконними і просить відшкодувати йому заподіяну невиплатою пенсії шкоду в розмірі 4959,27 грн. за період, коли така не виплачувалась. Крім цього, просив стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 10000 грн., посилаючись на те, що незаконне припинення виплати пенсії поставило його сім'ю у скрутне матеріальне становище, погіршився стан його здоров'я.

Рішенням Збаразького районного суду від 02.10.2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі в користь ОСОБА_1 4959 грн. 27 коп. завданої майнової шкоди, 3000 грн. завданої моральної шкоди та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Збаразького районного суду від 09.11.2015 року з УПФ України в Збаразькому районі Тернопільської області стягнуто в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційних скаргах УПФ України в Збаразькому районі просить скасувати зазначені рішення, вважаючи їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, звільнивши відповідача від сплати судового збору.

В обгрунтування апеляційних скарг посилається на те, шо матеріальної шкоди, яка полягає у невиплаті позивачу пенсії, не заподіяно, оскільки пенсія нараховується відповідно до вимог пенсійного законодавства, а тому не є "шкодою" в розумінні положень закону. Крім цього, питання про визнання дій УПФ України в Збаразькому районі щодо припинення виплати пенсії позивачу незаконними в судовому порядку не вирішувалося. З 30.05.2014 року по даний час позивач отримує пенсію по віку на пільгових умовах, призначену згідно чинного законодавства на підставі рішення Комісії № 6 від 30.05.2014 року. Нарахування та виплату пенсії за попередній період вважає безпідставними, оскільки така була призначена на підставі довідки, виданої особою, що не вправі була її видавати, тобто призначена з порушенням п.20 Порядку підтвердження трудового стажу, п.3 Порядку підтвердження періодів роботи. Зазначає, що при ухваленні рішення судом не враховано вимоги ст.46 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким передбачено виплату лише нарахованих сум пенсій, а у зв'язку з припиненням виплати пенсії позивачу, така з 01.12.2013 року не нараховувалась. Також, вважає, що судом безпідставно не враховано роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", викладені у п.10-1, у зв'язку з чим безпідставно стягнуто моральну шкоду, в той час як ні ЗУ ""Про пенсійне забезпечення", ні ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які регулюють пенсійні відносини, не передбачено відшкодування такої. Звертає увагу й на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди діями УПФ України в Збаразькому районі, а кошторисом УПФ України в Збаразькому районі на 2015 рік видатки за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2800 "Інші поточні видатки" не передбачені, що підтверджується довідкою УПФ України від 12.11.2015 року №2222/04. Крім цього, вважає, що рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди ухвалено з порушенням норм процесуального права, які полягають у тому, що судом невірно визначено коло осіб, відповідальних за шкоду, заподіяну органом державної влади.

У судовому засіданні представник УПФ України в Збаразькому районі Борис І.Д. апеляційні скарги підтримала, зіславшись на доводи, викладені в них.

Позивач ОСОБА_1 відносно апеляційних скарг заперечив. Вважає рішення суду законними тв обгрунтованими, такими, що скасуванню не підлягають.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтовував свої висновки тим, що УПФ України незаконно припинив виплату пенсії з підстав визнання, на його думку, недійсною уточнюючої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за № 56 від 06.11.2012 року, виданої ВАТ "Чернігівмолпром" "Чернігівська маслосирбаза", чим заподіяв матеріальну шкоду позивачу в розмірі невиплаченої за період з 01.12.2013 року до 07.05.2014 року пенсії на загальну суму 4959,27 грн., а також з того, що внаслідок припинення виплати пенсії позивачу спричинено моральну шкоду, визначивши достатнім розмір компенсації такої у сумі 3000 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а зокрема, в частині незаконного припинення виплати позивачу пенсії.

Так, судом встановлено, що у період з 07.06.1978 року по 08.08.1983 року ОСОБА_1 працював машиністом аміачних холодильних установок Бахмачського холодильника Чернігівської маслосирбази.

У червні 2013 року ОСОБА_1 у відповідності до п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було призначено пенсію за віком на пільгових умовах (йому виповнилося 55 років, з яких більше 30 років працював за трудовими договорами, в тому числі понад 14 років за професією машиніста аміачно-холодильних установок) за Списком № 2, яку він отримував по 30 листопада 2013 року (а.с.7-9, 49-50).

Пільговий трудовий стаж ОСОБА_1 на підприємстві підтверджений уточнюючою довідкою № 56 від 06.11.2012 року, виданою ВАТ "Чернігівмолпром" "Чернігівська маслосирбаза" (а.с.48).

У період з червня 2013 року по листопад 2013 року ОСОБА_1 отримано пенсію в розмірі 5442,45 грн. (а.с.52).

З 01.12.2013 року по 07.05.2014 року УПФ України в Збаразькому районі було виплату пенсії ОСОБА_1 припинено на підставі того, що уточнюючу довідку за № 56 від 06.11.2012 року було видано підприємством, яке в 2008 році було ліквідоване без оформлення правонаступників, в зв'язку з чим УПФ України в Збаразькому районі вважав дану довідку недійсною (а.с.9-10).

Рішенням комісії від 11.01.2014 року з питань відмови у призначенні пенсії, що діє відповідно до наказу від 28.11.2013 року № 190 УПФ України в Збаразькому районі, позивачу відмовлено у призначені пенсії згідно з п.б ст.13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки пільгова довідка недійсна (а.с.53).

З врахуванням наданих 30.01.2014 року УПФ письмових роз'яснень щодо порядку призначення пенсії у випадку ліквідації підприємства, ОСОБА_1 07.05.2014 року повторно звернувся з заявами про підтвердження стажу роботи та призначення пенсії. Згідно рішення від 30.05.2014 року комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років позивачу підтверджено 14 років 1 місяць пільгового стажу і з 07.05.2014 року відновлено виплату пенсії (а.с.11-12, 29, 46-47).

За період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року ОСОБА_1 фактично отримано пенсію в розмірі 8383,87 грн. (а.с.10).

Таким, що набрало законної сили, рішенням суду від 16.02.2015 року в справі № 2/598/74/2015 у позові УПФ України в Збаразькому районі до ОСОБА_1 про стягнення 5442,45 грн. надмірно виплаченої пенсії за період з 04.06.2013 року до 30.11.2013 року, відмовлено. В ході розгляду даної справи встановлено, що відомості відносно трудового стажу ОСОБА_1, які містяться у довідці, що стала підставою для призначення йому пенсії з 04.06.2013 року на основі поданої 02.07.2013 року заяви є достовірними й надають йому право на отримання пенсії на пільгових умовах, жодних зловживань з його боку при поданні документів для призначення пенсії не було (а.с.14, 15-16).

В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, доводи апеляційної скарги УПФ Збаразького району в частині безпідставності позовних вимог з врахуванням того, що довідка, на основі якої ОСОБА_1 призначено пільгову пенсію з 04.06.2013 року є недостовірною, колегія суддів до уваги не приймає.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що вказані в оспорюваній відповідачем довідці стаж роботи і найменування посад, що підтверджують шкідливі умови праці, та дають право на призначення пільгової пенсії, позивачу зараховані рішенням відповідної комісії від 30.05.2014 року в тому ж об'ємі, й, починаючи з 07.05.2014 року йому відновлено виплату пенсії, однак уже на підставі рішення комісії від 30.05.2014 року (а.с.11-12, 46-50).

Згідно вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Постановою Пенсійного Фонду України № 18-1 від 10.11.2006 року затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яким визначено механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи або організації без визначення правонаступника.

Відповідно до п.3 цього Порядку підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Згідно вимог ч.2 ст.46 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Враховуючи наведені положення законів, а також конкретні обставини справи, й зокрема, те, що пенсія ОСОБА_1 призначалася з 04.06.2013 року органом, уповноваженим на призначення такої з врахуванням акту зустрічної перевірки від 24.04.2013 року поданих ним документів (а.с.46-47), проведеної також органами пенсійного фонду (УПФ України в м.Чернігові), і встановивши, що жодної вини позивача у поданні довідки № 56 від 06.11.2012 року, що стала підставою для призначення йому органами пенсійного фонду пільгової пенсії немає, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про незаконне припинення з 01.12.2014 року УПФ України в Збаразькому районі виплати ОСОБА_1 пенсії та стягнення невиплаченої пенсії за увесь період такої невиплати.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального права, пов'язаного з неврахуванням п.20 Порядку підтвердження трудового стажу та п.3 Порядку підтвердження періодів роботи, які у випадку ліквідації підприємства без правонаступника передбачають наявність відповідного рішення комісії, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у випадку з позивачем сама по собі наявність такого рішення від 30.05.2014 року у зв'язку з повторно поданою ОСОБА_1 заявою після роз'яснень, даних йому працівниками УПФ Збаразького району, жодним чином не вплинула ні на розмір трудового стажу, ні перелік посад, ні на факт роботи на таких посадах, що стали підставою для призначення пільгової пенсії, а лише додатково підтвердила наявне у позивача право на таку пенсію з часу первісного подання заяви. Більше того, порушення вищезгаданих Порядків самим відповідачем, до компетенції якого й входить призначення пенсій, на думку колегії суддів, не може бути підставою для припинення виплати уже призначеної позивачу пільгової пенсії, право на яку він мав на час первісного подання заяви, і яке додатково було підтверджено рішенням відповідної Комісії від 30.05.2014 року.

В свою чергу, встановлення факту видачі довідки № 58 від 06.11.2012 року ВАТ "Чернігівмолпром" Чернігівська маслосирбаза" неуповноваженим підприємством чи посадовими особами або ж факту неналежної перевірки документів, що проводилась 24.04.2013 року працівниками УПФ України в м.Чернігові, результати якої (акт від 24.04.213 року) в сукупності з вищевказаною довідкою стали підставою для призначення УПФ України в Збаразькому районі пенсії ОСОБА_1 з порушенням п.20 Порядку підтвердження трудового стажу та п.3 Порядку підтвердження періодів роботи, на думку колегії суддів, можуть бути підставою для передбаченої законом відповідальності згаданих юридичних осіб, а не для припинення відповідачем виплати пенсії позивачу, вина якого у поданні документів чи призначенні пенсії не у відповідності до визначеного законом Порядку відсутня повністю.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду в частині стягнення невиплаченої пенсії з підстав відсутності рішення суду про визнання дій УПФ в Збаразькому районі, пов'язаних з прийняттям рішення про припинення виплати пенсії позивачу неправомірними, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки незаконність дій позивача, пов'язана з припиненням виплати призначеної раніше пенсії є предметом дослідження при розгляді даної справи і заявлення окремих позовних вимог не вимагається.

Разом з тим, інші доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Так, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині, що невиплачена пенсія не є "шкодою" в розумінні закону, а тому застосування судом першої інстанції, як підстави задоволення позовних вимог про стягнення невиплаченої пенсії статті 1166 ЦК України, на думку колегії суддів є безпідставним.

Ч.2 ст.46 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено виплату нарахованих і не виплачених з вини органів, що їх призначають сум пенсій, а тому незаконним припиненням з 01.12.2013 року відповідачем виплати позивачу нарахованої на підставі раніше поданої заяви від 02.07.2013 року пенсії порушуються права ОСОБА_1

При цьому доводи апеляційної скарги в частині безпідставності посилання позивача на вищевказану норму закону в зв'язку з тим, що пенсія йому органами пенсійного фонду не нараховувалась, колегія суддів вважає необгрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами справи (а.с.7-12, 14-16, 46-47).

Крім цього, при ухваленні рішення судом першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не застосовано норму матеріального права, що підлягала застосуванню (ст.1173), яка регулює відносини відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що стягнення моральної шкоди з Управління пенсійного Фонду України в Збаразькому районі, як з державного органу, не може проводитись без співвідповідача - відповідного органу Державного казначейства України.

У відповідності до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів даної справи ухвалою Збаразького районного суду від 23.06.2015 року провадження у даній справі було закрито (а.с.69-70).

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16.07.2015 року ухвалу Збаразького районного суду від 23.06.2015 року скасовано з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.92-94).

У відповідності до ч.1 ст.21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішення справи в сіді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

В порушення вимог наведеної норми закону дана справа після скасування 16.07.2015 року ухвали суду про закриття провадження у справі від 23.06.2015 року, була розглянута Збаразьким районним судом у тому ж складі з постановленням оскаржуваного рішення (а.с.120-124).

Порушення або неправильне застосування норм матеріального права або процесуального права у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування або зміни рішення.

Разом з тим, розгляд справи неповноважним судом є обов'язковою підставою для скасування ухваленого таким судом рішення незалежно від правильності висновків суду.

Також, колегія суддів звертає увагу й на те, що судом першої інстанції на підставі наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку загальної суми невиплаченої пенсії безпідставно включено до періоду, за який вона підлягає стягненню, сім днів травня 2014 року, замість шести, оскільки, як вбачається з довідки № 1008 від 21.04.2015 року (а.с.10), ОСОБА_1 у травні було нараховано, а у липні фактично виплачено 765,32 грн. пенсії, що з розрахунку 30,61 грн. за день (949 : 31 = 30,61, де 949 - розмір нарахованої пенсії, грн.; 31 - кількість днів у травні 2014 року) складає виплачену пенсію за 25 календарних днів. Звідси, за травень 2014 року відповідачем невиплачено позивачу пенсію за 6 календарних днів, що складає: 6 х 30,61 = 183,66 грн.

Крім цього, позивачем для загального розрахунку невиплаченої пенсії невірно взято її розмір за грудень 2013 року в сумі 949 грн, оскільки починаючи з червня 2013 року і до кінця року її розмір складав 922,45 грн. (а.с.52), а пенсія у розмірі 949 грн., була нарахована позивачу лише з січня 2014 року і продовжувалась виплачуватись у цьому ж розмірі вже починаючи з 07.05.2014 року.

Таким чином, загальний розмір невиплаченої пенсії, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача складає: 922 + (949 х 4) + 183, 66 = 4901,66 грн., з яких: 922 грн. - нарахована та невиплачена пенсія за грудень 2013 року; 949 грн. - пенсія за період з січня по квітень 2014 року включно, що складає 4 повних місяці; 183,66 грн. - пенсія за 6 днів травня 2014 року.

Враховуючи те, що судом першої інстанції невірно визначено коло осіб, які повинні відповідати за шкоду, заподіяну органом державної влади й цивільним процесуальним законом позбавлено права суду залучення співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду справи, а також враховуючи, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, оскаржуване рішення ухвалено неповноважним судом, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду як в частині стягнення з УПФ України в Збаразькому районі невиплаченої пенсії, так і в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - стягнення з відповідача в користь позивача невиплаченої пенсії за період з 01.12.2013 року до 06.05.2015 року, що складає 4901,66 грн., та відмову у стягненні моральної шкоди.

При цьому, позивач не позбавлений права на звернення до суду за захистом порушених немайнових прав до державного органу, який ці права порушив та до відповідного органу, який за законом є відповідальним за шкоду, заподіяну фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

З врахуванням вимог ч.5 ст.88 ЦПК України у зв'язку зі скасуванням апеляційним судом рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає скасуванню й додаткове рішення Збаразького районного суду від 09.11.2015 року, яким з відповідача стягнуто судові витрати в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 243 грн. 60 коп.

Що стосується клопотання представника відповідача про звільнення від сплати судових витрат з врахуванням довідки № 2222/07 від 12.11.2015 року, з якої вбачається, що кошторисом УПФ України в Збаразькому районі Тернопільської області на 2015 рік видатки за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2800 "Інші поточні видатки" не передбачені, то на думку колегії суддів, таке клопотання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.2 п.29 Постанови від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади. У зв'язку з цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Керуючись ст.ст.21 ч.1, 61 ч.3, 88 ч.ч.1, 5; 303 ч.3, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313; 314 ч.2; 316 ч.1; 317; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.1173 Цивільного кодексу України, ст.13 п.б, ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.46 ч.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.п.1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, п.3 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою Пенсійного Фонду України № 18-1 від 10.11.2006 року, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України в Збаразькому районі - задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду від 02 жовтня 2015 року та додаткове рішення від 09 листопада 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Збаразькому районі про стягнення невиплаченої пенсії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Збаразькому районі в користь ОСОБА_1 4959 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 29 коп. невиплаченої пенсії та 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : М.В. Ходоровський

Н.Є.Фащевська