АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Чобіток А.О.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача Астаф'євої І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою представником Астафєвою Іванною Віталіївною

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» через свого представника подало апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невірну оцінку доказів.

В обґрунтування зазначено, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дослідив докази надані позивачем та не з'ясував у повному обсязі обставин справи. Зокрема, безпідставними вважає посилання суду у рішенні на ту обставину, що позичальником 12.12.2005 року було втрачено паспорт, а новий паспорт отримано ним тільки 27.12.2006 року, оскільки це не свідчить про те, що ОСОБА_2 не укладав договір та не отримував від банку коштів.

Справа №754/16561/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9643/2016
Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Мальченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Представник позивача Астафєва І.В. у суді апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог закону, причини неявки суду не повідомив, колегія суддів з урахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з їх недоведеності належними доказами щодо наявності у відповідача невиконаних кредитних зобов'язань перед позивачем.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 липня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 49.29/01378/06 - ТК000100235, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 4 595,00 грн. з розрахунку 24,00 % річних за користування кредитом на умовах та у строки передбачені цим договором.

Як зазначає позивач, банк свої зобов'язання за Договором повністю виконав, надавши позичальнику кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

Судом встановлено, що 20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанку» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до Додатку № 1 до зазначеного вище Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, право вимоги за кредитним договором № 49.29/01378/06 - ТК000100235 від 08 липня 2006 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, позивач має право вимоги за заявленими до відповідача вимогами. ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Із втратою відповідачем права вимоги, останній не може бути визнаний кредитором у зобов'язанні, а зобов'язання між кредитором спадкодавця і спадкоємцями є таким, що припинилось.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 5 356,78 грн., з яких тіло кредиту складає 4595,33 грн., відсотки за користування кредитом складають 761,45 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2005 року ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про втрату паспорту, профспілкового та студентського квитків, у зв'язку з чим просив надати допомогу у відновленні документів, та що прийнятими заходами встановити місцезнаходження документів не вдалось. З листа Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві від 25.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 27.12.2006 року отримав новий паспорт.

Зазначаючи про недоведеність належними доказами викладених у позовній заяві обставин щодо наявності у ОСОБА_2 невиконаних перед ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань за договором кредиту № 49.29/01378/06 - ТК000100235 від 08.07.2006 року, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, взявши при цьому до уваги лише ту обставину, що ОСОБА_2 (на час укладання кредитного договору) було втрачено паспорт громадянина України.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що особи, які зображені на фотокартках паспортів ОСОБА_2 (а.с. 10 - паспорт, на підставі якого встановлювалась особа позичальника на час укладання кредитного договору, 34-35 - паспорт відповідача на сьогоднішній день) відрізняються одна від одної, але суд некомпетентний у вирішення питання про те, чи переклеювалась фотокартка у паспорті відповідача та чи саме він зображений на фотокартки паспорта (а.с. 10). Відповідачем доведено суду, що він отримав новий паспорт громадянина України 27.12.2006 року. Але зазначених обставин та доказів не достатньо для того, що б дійти висновку про те, що відповідач кредитний договір не підписував. Допустимих доказів, які б прямо свідчили проте, що ОСОБА_2 не укладав та не підписував договір № 49.29/01378/06-ТК000100235 від 08.07.2006 року, матеріли справи не містять, в той час як суду наданий договір № 49.29/01378/06 - ТК000100235 від 08 липня 2006 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, який підписаний його сторонами. Судово - почеркознавчої експертизи у справі не призначалось та не проводилось, клопотань про призначення експертиз сторонами не заявлялось. А тому колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини не свідчать про те, що ОСОБА_2 не отримував кредит та не підписував кредитний договір за яким виникла кредитна заборгованість.

За таких обставин, кредитна заборгованість підлягала б стягненню з відповідача, при умові дотримання позивачем позовної давності, але відповідач зазначає про те, що позовна давність позивачем пропущена і він просив суд першої інстанціцї про її застосування.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1.1 Договору Банк не пізніше наступного робочого дня після підписання цього Договору надає позичальнику грошові кошти зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 24,00 % річних на умовах визначених цьому Договорі з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 10.07.2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено не пізніше ніж 10.07.2009 року, повинна обчислюватися з моменту настання цього строку погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Та обставина, що первісний кредитор продав 20.05.2013 року ПАТ«Дельта Банк» право вимоги за даним кредитним договором не змінює початку позовної давності. У первісного кредитора право вимоги виникло 11.07.2009 року. Зазначений строк розповсюджується і на нового кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судовою колегіє встановлено, що позовну давність слід рахувати з 11.07.2009 року, згідно п. 1.1. договору № 49.29/01378/06-ТК000100235 від 08.07.2006 року, відповідно закінчився строк позовної давності 11.07.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом ПАТ«Дельта Банк» звернулося до суду 06.10.2014 року (а.с.24), а відтак до правовідносин сторін у справі застосуванню підлягає загальна позовна давність у три роки на звернення до суду з цим позовом, про застосування якої було заявлено стороною відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 33).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав помилкову оцінку доказам зібраним по справі, що призвело до неправильного обґрунтування висновків суду про відмову у задоволенні позову, а тому дане рішення у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ«Дельта Банк», але з інших підстав, а саме у зв'язку з пропуском банком позовної давності.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, оскільки суд відмовляє ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на його користь судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 310, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану представником АстафєвоюІванною Віталіївною, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року скасувати на ухвалити нове рішення наступного змісту.

Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: