Справа № 541/953/16-ц
Провадження №2/541/555/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючої, судді Куцин В.М.,

при секретарі - Борисенко М.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЛАТАГРО» про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «УКРАЛАТАГРО» про визнання припиненими договорів оренди земельних ділянок. ОСОБА_2 обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 06 квітня 2006 року уклав з відповідачем договір оренди землі №19 площею 2,78 га ріллі, строком на 10 років.

Відповідно до п.3.1. указаного договору оренди землі цей договір укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації.

Відповідно до п.6.3 спірного договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється не пізніше 7 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Відповідно до п.7.1 указаного договору оренди землі, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

06 квітня 2006 року він передав указану земельну ділянку відповідачеві, про що було складено Акт про передачу та прийом земельної ділянки.

Вважаючи, що 07 квітня 2016 року указаний договір припиняє дію у звязку з закінченням строку, на який його було укладено, він в письмовій формі повідомляв відповідача про небажання продовжувати з ним термін договору оренди земельної ділянки, але отримав відповідь, що оскільки державна реєстрація договору оренди землі проведена 04.04.2008 року, термін дії указаного договору оренди землі закінчується 04.04.2018 року. Вважаючи, що державна реєстрація договору оренди свідчить про виникнення у орендаря речового права на оренду земельної ділянки та може не збігатись із моментом укладення договору оренди, а лише визначає правові засади його чинності, оскільки відповідач не вважає укладений договір оренди землі припиненим та продовжує користуватись його земельною ділянкою, утримуючи її у себе, просив суд визнати, що порушені його законні права та інтереси і захистити їх шляхом визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено, а також зобовязати відповідача повернути позивачу орендовану земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_3 в своєму позові, висуваючи позовні вимоги, аналогічні ОСОБА_2 посилався на те, що він 05.04.2006 року уклав з відповідачем договір оренди землі №39 площею 2,78 га ріллі, строком на 10 років, а тому вважає, що договір припинив свою дію з 06.04.2016 року.

Вказані справи обєднані в одне провадження згідно ухвали суду від 21.04.2016 року з присвоєнням номеру справи 541/953/16-ц, провадження № 2/541/555/2016 року(а.с.26,27).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 діючи в своїх інтересах та інтересах свого довірителя ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовних заявах. Позивач ОСОБА_2 пояснив, що при укладенні договору їм не повідомили про необхідність його державної реєстрації, тому вони вважали, що строк дії договору закінчується через 10 років після його укладення та передачі земельної ділянки орендарю на підставі акту передачі. В звязку з тим, що строк дії договору закінчився вони не бажають далі продовжувати дію договору, відповідач має повернути їм орендовані земельні ділянки.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1 крім того наголошував, що відповідно до положень п.3.1 спірних договорів де не вказано, що строк дії договору починається з часу державної реєстрації та враховуючи положення ч.2 ст. 640 ЦК України, якою передбачено що договір є укладеним з часу передачі майна, оскільки спірні земельні ділянки були передані згідно акту про передачу та прийом земельної ділянки 06 квітня 2006 року та 05 квітня 2006 року відповідно, з цього часу фактично умови договору виконувалися, що не заперечували представники відповідачів, тому термін дії договору закінчився в квітні 2016 року, отже вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що діють на підставі довіреностей (а.с. 63,64) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що в п.3.1 договорів оренди землі № 19 від 06.04.2006р., № 39 від 11.04.2006 року сторони визначили, що договір укладено на 10 років починаючи з дня його державної реєстрації. Таким чином сторони погодили строк оренди в 10 років, який починає свій перебіг з дати державної реєстрації договору як і передбачено п. 14.1 спірних договорів. Державну реєстрацію обох договорів оренди землі проведено 04.04.2008 року в Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 87,89, жодних заперечень щодо реєстрації договору даною датою від позивачів не надходило, отже сторонами було досягнуто згоди щодо строку дії договору до 04.04.2018 року,будь-якої іншої реєстрації крім державної не було. Перебіг строку дії договору пов'язаний з його державною реєстрацією це є обовязковою умовою відповідно до положень ст.ст. 253 та 254 ЦК України. До моменту державної реєстрації відповідач користувався земельними ділянками позивачів або на підставі пролонгованого раніше укладеного договору про який представникам не відомо або ж без достатніх правових підстав. Така позиція викладена і в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016року(справа №503/62/15-ц), отже позовні вимоги не ґрунтуються на законі і задоволені бути не можуть.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового слухання справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм правової оцінки, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 06 квітня 2006 року, ОСОБА_3 05 квітня 2006 року та ТОВ «УКРЛАТАГРО» уклали договори оренди землі №19, 39 строком на 10 років, згідно з умовами яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ТОВ «УКРЛАТАГРО» в строкове, платне користування земельні ділянки кожна площею 2,78 га ріллі, які знаходяться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району та належить їм на підставі державних актів серії Р1 №539174 та Р1 №539173 зареєстрованих 29.05.2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю відповідно за № 341 та №342 (а. с. 7, 19).

Відповідно до п.3.1. цих договорів кожен укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації. Вказані договори зареєстровані у Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 87 04.04.2008року та за № 89 04.04.2008р. (а.с.8,20) і даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки), орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення спірного договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації.

У відповідності до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст.31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення спірного договору)Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як зазначено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «УКРЛАТАГРО», укладаючи договори оренди землі № 19 від 06 квітня 2006 року, та № 39 від 05 квітня 2006р. дійшли згоди щодо його істотних умов, зокрема, пунктом 3.1. договору сторони погодили, що цей договір укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації, що підтверджується їхніми підписами, при цьому суду не надано доказів того, що у позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на укладення спірних договорів саме на таких умовах.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, тому, враховуючи те, що спірні договори були зареєстровані 4 квітня 2008 року, строк їх дії відповідно закінчується 4 квітня 2018 року.

З огляду на встановлене суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

На думку суду не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що спірні договори є укладеним з часу передачі майна, оскільки вони спростовуються вищевказаним обґрунтуванням відмови в задоволенні позову.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214-215, 217, 218, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 202, 253, 254, 638 ЦК України, ст.ст.93, 125 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЛАТАГРО» про визнання договорів оренди землі № 19 від 06 квітня 2006 року № 39 від 05 квітня 2006 року такими, що припинили дію 07 квітня 2016 року та 06 квітня 2016 року у звязку з закінченням строку, на який їх було укладено, та зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЛАТАГРО» повернути ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельні ділянки кожному площею по 2,78 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 539174 від 29.05.2001 року, ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 539173 від 29.05.2001 року у стані не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач одержав її в оренду відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_6