Справа №591/5731/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/63/16 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк » про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, зобов'язання відповідача прийняти у відповідача суму платежу з розстрочкою, встановлення факту відсутності в договору умов визначених законом,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просив ухвалити рішення, яким : визнати недійсним договір б/н від 17 квітня 2013 року, укладений між ним та Публічним акціонерним банком комерційний банк « ПриватБанк » ( далі - ПАТ ) на підставі заяви-анкети; застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину, зобов'язавши відповідача прийняти в нього суму в розмірі 6 751 грн. 52 коп. з розстрочкою платежів на 36 місяців за умов, що місячний платіж буде складати 187 грн. 55 коп.; встановити факт відсутності в договорі умов, які визначені законом.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що перед укладенням кредитного договору не було надано повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту та не надавався детальний розпис сукупної вартості кредиту. Зазначає, що не була дотримана обов'язкова письмова форма кредитного договору, а анкета-заява не містить істотних умов, які є обов'язковими для даного виду договору.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами був укладений шляхом приєднання позивача до запропонованого ПАТ договору про видачу картки та встановлення кредитного ліміту ( умов кредиту ), письмова форма договору дотримана, його зміст договору не суперечить вимога чинного законодавства, у зв'язку з чим не вбачається підстав для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 квітня 2013 року між ПАТ та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,5 % на місяць за користування кредитом із розрахунку 360 днів на рік на суму залишкової заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с.12 ).

Даний договір складається із кількох документів : анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; Пам'ятки клієнта; Умов і Правил надання банківських послуг; Тарифи, з якими відповідача було ознайомлено, що він засвідчив своїм підписом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 та ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин » від 30 березня 2012 року №5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 17 квітня 2013 року слідує, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, Пам'ятка клієнта, Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи є договором про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден з його умовами.

Отже, ОСОБА_4 своїм підписом підтвердив, що йому, як споживачу, під час укладення спірного договору, ПАТ надано повну інформацію щодо умов споживчого кредитування, яка передбачена ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в п. 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кредитний договір між сторонами було укладено в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, так як підписавши анкету-заяву від 17 квітня 213 року, ОСОБА_4 приєднався до умов та правил надання ПАТ банківських послуг.

Окрім того, як вбачається з виписки по рахунку ( а.с. 28-33 ), та не заперечується позивачем, він користувався кредитними коштами та часткового погашав заборгованість на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором.

Слід зазначити також, що у відповідності до приписів п. 3) ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 6 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину та отримання кредитних коштів саме на встановлених банком умовах, до звернення ПАТ з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не порушував питання щодо його недійсності чи несправедливості.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що форма та зміст кредитного договору не суперечить вимогам чинного законодавства, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочинів.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -