Справа №487/208/16-ц 06.05.2016 06.05.2016 06.05.2016
Справа №487/208/16-ц Головуючий по першої інстанції Павлова Ж.П.
Провадження №22-ц/784/1126/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

06 травня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 березня 2016 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 пред'явила вищевказаний позов до ОСОБА_3, який обґрунтовувала наступним.

Вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, було розірвано про що у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 26 грудня 2001 року зроблено відповідний запис за №735.

Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вже досяг повноліття, але продовжує навчання на другому курсі в Інституті автоматики і електротехніки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова, ІV рівня акредитації, на денній формі навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, але добровільно матеріальної допомоги на утримання сина на час навчання не надає.

Посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, оскільки, у зв'язку із зростанням цін, її заробітку та стипендії сина не вистачає на його утримання, а відповідач є працездатною особою, позивач просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 грудня 2014 року та до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2018 року, але не більш, ніж до досягнення дитиною 23 років, індексуючи розмір аліментів відповідно до закону.

Відповідач надав до суду заперечення на позов, в яких зазначав, що не має можливості надавати матеріальну допомогу сину, оскільки є безробітним, а усі його доходи складають випадкові нерегулярні заробітки, які у зв'язку із закінченням літнього сезону взагалі припинилися. Крім того, на його утриманні знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу - донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та її мати ОСОБА_5, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Більш того, на його утримані знаходиться також мати - ОСОБА_8, яка отримує лише мінімальну пенсію. І мати і донька часто хворіють, у зв'язку із чим він вимушений нести матеріальні витрати на їх лікування.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 березня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції усіх обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове - по суті позовних вимог.

Переглядаючи рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_6 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), який продовжує навчання, оскільки на утриманні відповідача перебувають малолітня дитина та дружина, яка не працює у зв'язку знаходженням у відпустці по догляду за дитинною, та мати - пенсіонерка, яка отримує мінімальну пенсію і потребує постійного лікування. Окрім того, суд зазначав, що позивач працює та має можливість матеріально забезпечувати свого сина, який навчається за рахунок коштів державного бюджету і отримує стипендію щомісячно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Зазначений обов'язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.ст.199,200 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів, як певний вік (від 18 до 23 років), продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

До відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, тобто, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначається з урахуванням матеріального становища сторін, стану здоров'я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_6 (зміна прізвища з ІНФОРМАЦІЯ_3 на ІНФОРМАЦІЯ_3 відбулась на підставі свідоцтва про зміну імені), ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг повноліття та навчається з 01 вересня 2014 року на другому курсі в Інституті автоматики і електротехніки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова, ІV рівня акредитації, на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2014 року до 30 червня 2018 року (а.с.4,6,8,9).

Відповідно довідки про доходи від 04 травня 2016 року, наданої ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції, остання працює та отримує грошове забезпечення, розмір якого за останні шість місяців склав 41 637 грн. 07 коп.

Згідно ксерокопії трудової книжки відповідач ОСОБА_3 з 15 березня 2007 року не працює (а.с.27).

Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби України у Миколаївській області №218/14-04-11 від 17 лютого 2016 року, за період 01 січня 2014 року по 30 вересня 2015 року ОСОБА_3 доходів не отримував (а.с.28).

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва №3285/02 від 22 лютого 2016 року відповідач на обліку в зазначеному Управлінні не перебуває, пенсію не отримує (а.с.29).

З системно-логічного аналізу викладених вище обставин, слідує, що ОСОБА_6 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, та такий обов'язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Разом з тим, вирішуючи справу таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, оскільки, установивши, що на його утриманні перебувають: малолітня дочка, дружина, мати-пенсіонерка, залишив поза увагою, що відповідач є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров'я (протилежного сторонами не доведено), а також не звернув уваги на довідку про доходи ОСОБА_8, яка отримує пенсію за віком, та ОСОБА_5, яка отримувала щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 26,30).

Отже, враховуючи матеріальні можливості батька (який є працездатним та має задовільний стан здоров'я) та матері повнолітньої дитини, колегія суддів вважає, що у зв'язку із відсутністю постійного заробітку та наявності іншої малолітньої дитини, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання повнолітнього сина, який навчається на денній формі навчання на бюджетній основі, та у зв'язку з цим не має можливості працевлаштуватися, та вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на період навчання сина у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно з індексацією цієї суми відповідно до закону, що відповідає приписам ч.ч.1,2 ст.184 СК України.

На думку колегії суддів, такий розмір аліментів не порушує принцип справедливості, у тому числі, і щодо обовязків відпоідача утримувати повнолітнього сина.

Посилання відповідача в запереченнях на те, що син навчається на бюджетній основі, його повне державне забезпечення, а також отримання ним стипендії, не позбавляють обов'язків батька на утримання сина, який продовжує навчання, але підлягають врахуванню при визначенні розміру, стягнутих аліментів.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим обставинам, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 157 грн. 52 коп. (551 грн. 20 коп. + 606 грн. 32 коп.)

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Миколаєва, на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з продовженням ним навчання в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 14 січня 2016 року і до закінчення ОСОБА_6 навчання - 30 червня 2018 року, але не більше як до досягнення ним 23 років та при умові продовження ним навчання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Миколаєва, на користь держави судовий збір в розмірі 1 157 (одна тисяча сто пятдесят сім) грн. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина