У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на об'єкти нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на майно та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 4 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4, позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано право особистої приватної власності на об'єкти нерухомого майна: земельну ділянку для ведення садівництва площею 0, 075 га, одноповерховий дачний будинок, загальною площею 33, 8 кв. м та двоповерховий дачний будинок, загальною площею 213, 3 кв. м та господарські будівлі. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком, усунено перешкоди ОСОБА_5 у користуванні особистою власністю - житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_4 із спірних будинків.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 4 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права особистої приватної власності на об'єкти нерухомого майна скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в цій частині, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 4 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 8 липня 2015 року залишено без змін.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року з підстав передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статей 2, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для прикладу наявності зазначених підстав, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2011 року та від 28 березня 2012 року й ухвалу Верховного Суду України від 8 червня 2011 року, в яких, на її думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, з огляду на недоведеність факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 в частині усунення перешкод у користуванні майном, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій виходив з того, що спірне майно належить ОСОБА_5 на праві власності, ОСОБА_4 в установленому законом порядку до спірного будинку не вселялася та не була зареєстрована у ньому, проживала ОСОБА_4 у цьому будинку перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, однак який розірвано, відповідно до статей 317, 318, 391 ЦК України є підстави для задоволення цих позовних вимог.

У той самий час надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2011 року та від 28 березня 2012 року в справах про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди та ухвалу Верховного Суду України від 8 червня 2011 року в справі про визнання рішень сільської ради незаконними та їх скасування, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, із наданих для порівняння ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвали Верховного Суду України вбачається, що вони постановлені у справах з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог, матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на об'єкти нерухомого майна; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на майно та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема