АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/2237/15-ц Головуючий у першій
Провадження 22-ц/774/2042/К/16 інстанції Чумак Т.А.
Категорія - 48 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Зеленодольської міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позову зазначив, що він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю якої - відповідачем у справі, він перебував у шлюбі в період з 18 лютого 2012 року по 31 березня 2015 року.

Після розірвання шлюбу, дитина за його згоди залишилася проживати із матір'ю. Посилаючись на те, що дитина потребує його батьківської уваги, а також те, що й він бажає безперешкодно спілкуватися з сином, просив суд визначити наступний порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином: до досягнення шести років за місцем проживання дитини - кожну другу та четверту неділю місяця у вихідні дні з 9.00 години до 20.00 години, не порушуючи режиму дня дитини; після досягнення дитиною шести років - кожну другу та четверту неділю місяця у вихідні дні - за місцем проживання дитини з 9.00 години до 20.00 години, не порушуючи режиму дня дитини, або за місцем проживання батька з 18.00 години п'ятниці до 20.00 години неділі за домовленістю між батьками, але не рідше чотирьох разів на рік; у святкові дні та дні канікул за домовленістю батьків за місцем проживання дитини або за місцем проживання батька за домовленістю між батьками, але не рідше чотирьох разів на рік.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2 поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення його вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з?ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам. Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив характер спірних правовідносин, не звернувши уваги на те, що предметом його позову є визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а не усунення перешкод у спілкуванні з нею, що потягло невірне застосування судом норм матеріального права до врегулювання спірних правовідносин. Також зазначає, що відсутність між ним та відповідачем укладеного договору про добровільне вирішення питання щодо порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною свідчить про неможливість дійти тривалої домовленості між ними у вказаному питанні та порушення його прав як батька дитини, що надає йому право у відповідності до ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звернутися до суду за захистом порушеного права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню за таких обставин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували з 18.02.2012 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року (а.с. 8).

Після припинення шлюбних відносин сторони дійшли згоди про залишення дитини проживати разом з матір'ю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності порушення прав, свобод чи інтересів позивача по відношенню до дитини, оскільки жодних перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідач не створює.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, повинно бути нею доведено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Згідно приписів ч. 1 ст. 158 СК України, ч.3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст. 159 СК України).

Отже, за змістом вказаних норм права вбачається, що визначення судом способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною можливе виключно у разі виникнення спору між батьками з цього приводу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 послався на те, що він бажає безперешкодно спілкуватися зі своїм малолітнім сином та приймати участь у його вихованні.

При цьому, він не заперечував, що жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідач йому не створює, до органу опіки та піклування в порядку визначеним діючим законодавством з питанням про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не звертався.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції орган опіки та піклування Апостолівської районної державної адміністрації надав висновок від 03.03.2016 року, відповідно до якого під час вирішення питання про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, який проживає окремо, встановлено, що жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з сином матір дитини - ОСОБА_3 не створює, батько відвідує сина безперешкодно (а.с. 33).

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не доведено наявності між ним та відповідачем спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданого ним позову.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного визначення характеру спірних правовідносин та неправильного застосування норм матеріального права з огляду на неврахування судом першої інстанції предмету заявлених позовних вимог, оскільки у відповідності до приписів чинного сімейного законодавства питання щодо порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною вирішується судом тільки у разі створення перешкод у реалізації такого права тому з батьків, який проживає окремо від дитини, тобто у разі наявності між батьками спору, що свідчить про порушення прав позивача як батька.

Не може свідчити про наявність спору про право посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність між ним та відповідачем договору про добровільне вирішення питання щодо порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки у відповідності до ч.4 ст. 157 СК України, укладення такого договору є правом батьків, а не їх обов'язком.

При цьому доказів того, що ОСОБА_2 звертався до відповідача про укладення такого договору й що відповідач йому відмовила в цьому, суду апеляційної інстанції позивач не надав, а його висновок про порушення його батьківських прав відповідачем ґрунтується виключно на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова