Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір від 22 грудня 2006 року № 49.28/14/06-Z та договір про внесення змін від 18 вересня 2007 року № 1 до цього кредитного договору. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що під час укладання кредитного договору відповідачем не було роз'яснено інформацію відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання правочину недійсним. Внаслідок умисного приховання відповідачем важливої інформації від позивача її введено в оману, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України є підставою для визнання недійсним договору. Крім того, відповідачем було завищено відсоткову ставку з 13,75 %, що була запропонована позичальником до підписання договору, до 14,5 %, як встановлено в договорі, і це також є оманою з боку банку. Про порушеня свого права позивачу стало відомо у 2014 році, коли вона звернулася за юридичною консультацією майже через 8 років після підписання договору.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_4 - просять скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_10 від 29 грудня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.

19 січня 2016 року указану цивільну справу передано судді-доповідачу ОСОБА_10 із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Попович О.В., Касьяна О.П.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року № 130/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_10 відповідно до постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016 року № 4697-1, у результаті чого 19 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В. із визначенням суддів, які входять до складу колегії: Демяносова М.В., Леванчука А.О.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, зокрема, відсутності доказів на підтвердження факту введення банком позивача в оману під час укладення вищевказаного договору.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що, укладаючи і власноручно підписуючи зазначений кредитний договір, а також, отримуючи в банку кредитні кошти, позивач тим самим погодилася з визначеними договором умовами, а погіршення майнового стану позичальника не звільняє його від відповідальності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив і повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи на правильність висновків судів не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.О.Леванчук