Справа № 522/3947/16-ц
Провадження № 2/522/4245/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.,

за участю секретаря Антонецького С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області про звільнення іпотечного майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд скасувати арешти та заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру №6, що розташована по вулиці Мала Арнаутська будинок №1 в місті Одесі, накладеного та оголошеного на підставі постанови першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН №394208 від 10 грудня 2009 року, що була зареєстрована 10.12.2009 року за №9333705 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН №394208 від 10 грудня 2009 року, що була зареєстрована 27.08.2010 року за №10183006 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане нерухоме майно, а саме: квартира №6, що розташована по вулиці Мала Арнаутська будинок №1 в місті Одесі, яка належить ОСОБА_2, перебувала в іпотеці АКІБ УкрСиббанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк) на підставі іпотечного договору від 02.02.2007 року та 21.02.2007 року який 23 вересня 2015 року відступив права вимоги кредитора, 23.09.2015 року відступив права вимоги за договорами іпотеки.

Рішенням іпотекодержателя ОСОБА_1 звернено стягнення боргу за договором кредиту на предмет іпотеки у виглягляді квартири №6, що розташована по вулиці Мала Арнаутська будинок №1 в місті Одесі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Позивач стверджує у заяві, що наявність вказаних арештів на квартиру є перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя щодо реалізації іпотечного майна, тому вимагає скасувати постанови державних виконавців про арешт вищеназваної квартири.

До судового засідання представник позивача не зявився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

До судового засідання ОСОБА_2 надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити тим самив визнав позов та просив суд розглядати справу за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

До судового засідання третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області надав письмову заяву, просить суд розглядати справу за його відсутністю.

Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи і суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.2007 року та 21.02.2007 року АКІБ УкрСиббанк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк) та ОСОБА_2 уклали кредитні договори №0, №0. Відповідно до п.1.1 кредитних договорів Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 175 000,00 доларів США 00 центів та 100 000,00 доларів США 00 центів, а ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісії в порядку, в строки та на умовах, визначених кредитними договорами.

На виконання п.2.1. кредитних договорів ОСОБА_2, в забезпечення належного виконання кредитних зобовязань, надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2005 року, реєстровий номер 12972. Іпотечний договір першої черги від 02.02.2007 р. та іпотечний договір другої черги від 21.02.2007 р. посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4

02.02.2007 року та 21.02.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна АТ УкрСиббанк зареєстрував обтяження: заборону на відчуження зазначеної вище квартири.

У звязку з укладенням Договору відступлення права вимоги №23/09/15 від 23 вересня 2015 року (надалі - «Договір відступлення»), згідно якого Кредитором відступлене ОСОБА_1 тобто Новому кредитору, права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.02.2007 року та за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 02.02.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до них, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого в подальшому стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та гр. ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та за Договором про падання споживчого кредиту №0 від 26.06.2007 року, з усіма змінами та доповненнями до кого, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого в подальшому стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») (надалі - «Банк») надалі по тексту разом - «Кредитні Договори», та на підставі:

- Договору Факторингу № Ф-23/09 від 23 вересня 2015 року, укладеного між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (надалі - «Клієнт») та Кредитором, на підставі якого Клієнт передав (відступив), а Кредитор набув право вимоги за Кредитними Договорами;

- Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.09.2015р. та зареєстрованим в реєстрі за № 1627, на підставі якого право вимоги за Іпотечним договором від 26.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №1846; Іпотечним договором від 02.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №324 та Іпотечним договором від 21.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6, за реєстровим №126, Клієнт передав (відступив) Кредитору Кредитор передав, а ОСОБА_1 як Новий Кредитор одержала належні Кредитору - права іпотекодержателя в зобовязанні за Іпотечним договором від 26.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №1846; іпотечним договором від 02.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №324 та Іпотечним договором від 21.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 за реєстровим №126 тобто договорами іпотеки укладеними між Банком (Іпотекодержателем) та гр. ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який виступає (Іпотекодавцем за Договорами Іпотеки), в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за Кредитними договорами.

Отже із вказаних матеріалів суд дійшов до висновку, що на теперішній час ОСОБА_1 є іпотекодержателям квартири під номером 6 (шість), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 1, загальною площею 171,6 кв.м. (сто сімдесят одна ціла шість десятих квадратних метрів), житловою площею - 119,8 кв.м. (сто девятнадцять цілих вісім десятих квадратних метрів), яка є власністю Іпотекодавця тобто ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_7, 09.09.2005 року зареєстровано в реєстрі за №12972, який зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, 26.09.2005 року за реєстровим №10745652, а також правонаступником боргових зобовязань ОСОБА_2, за кредитними договорами №0 від 21.02.2007 року, №0 від 02.02.2007 року, №0 від 26.06.2007 року які утворилися перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого в подальшому стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на загальну суму - 497 597,10 (чотириста девяносто сім тисяч пятсот девяносто сім) доларів США та десять центів (п.2.2. Договору відступлення права вимоги №23/09/15 від 23 вересня 2015 року).

Судом встановлено, що визнається сторонами, що ОСОБА_2 тривалий час не виконує взяті на себе зобов'язання, по поверненню кредитних коштів, чим порушує договірні зобовязання.

Відповідно до ст.1 Закону «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

При реалізації свого безумовного права, щодо звернення стягнення щодо предмети іпотеки передбаченого статтями 37 та 38 ЗУ «Про іпотеку» якими встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого на буття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

п.п. 4.2 договорів іпотеки від 02.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №324, іпотечний договір від 21.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 за реєстровим №126, п.п.3.4 Іпотечний договір від 26.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, за реєстровим №1846 звернення стягнення щодо предмети іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов розділу 5 цього договору іпотеки.

Під час реалізації свого права іпотекодержателя забезпечену іпотекою шляхом набуття права власності на предмет іпотеки тобто іпотечного майна ОСОБА_2 у вигляді квартири під номером 6 (шість), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 1, загальною площею 171,6 кв.м. (сто сімдесят одна ціла шість десятих квадратних метрів), житловою площею - 119,8 кв.м. ОСОБА_1 стало відомо, що на вищезазначену квартиру накладено арешт:

- постановою про арешт майна та оголошення та оголошення заборони на його відчуження серії АН №394208 від 10.12.2009 року накладений 27.08.2010 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області на підставі постанови першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН №394208 від 10.12.2009 року;

- накладений арешт державним виконавцем Георгієвим В.І на підставі постанови першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН №394208 від 10.12.2009 року.

Разом із цим судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №2-1441/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Тобто вказані обтяження виникли внаслідок виконання виконавчого листа за вищевказаною цивільною справою.

Отже враховуючи той факт, що запис №1 внесений на підставі іпотечного договору від 02.02.2007 р., зареєстрованого за №4446267 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та запис №2, внесений на підставі іпотечного договору від 21.02.2007 р., зареєстрованого за №4533019 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, право нового кредитора та іпотекодержателя тобто ОСОБА_1 на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, на яке накладено арешти державними виконавцями в будь-якому випадку є переважним перед іншими особами.

Як встановлено судом ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 з метою виконання положень ст.ст. 37 та 38 ЗУ «Про іпотеку», щодо встановлення ринкової вартості предмета іпотеки, була замовлена в судового експерта будівельно-технічна експертиза квартири під номером 6 (шість), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 1, загальною площею 171,6 кв.м. (сто сімдесят одна ціла шість десятих квадратних метрів), житловою площею - 119,8 кв.м.

Так, згідно до висновку №018/2016 від 09.02.2016 року ринкова вартість вказаної квартири становить - 134 191 (сто тридцять чотири тисячі сто девяносто один) доларів США, що еквівалентно 3 472 501 гривень, тобто боргові зобовязання перевищують вартість іпотечного майна більше ніж в тричі.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

В розумінні ст. 572 ЦК України іпотека є окремим видом застави предметом якої є нерухоме майно.

Відповідно до ст.585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення.

Реалізація права застави, тобто поява у заставодержателя права звернути стягнення на предмет застави, пов'язується законодавцем з невиконанням боржником основного зобов'язання, забезпеченого заставою (ч.1 ст.589 ЦК України). Таким чином, право застави, про яке йде мова у ст.585 ЦК України, є потенційним правом заставодержателя на звернення стягнення на заставлене майно (майнові права).

Як вбачається з матеріалів справи на час накладання арешту і оголошення заборони відчуження цього майна державними виконавцями тобто постановою: АН №394208 від 10.09.2009 року зареєстрованого 10.12.2009 року за №9333705 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, постановою: АН №394208 від 10.12.2009 року зареєстрованого 27.08.2010 року за №10183006 реєстратором:Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було здійснено під час проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, іпотекодержателем не було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Проте вже після вказаних арештів та заборон іпотекодержатель реалізував надане йому законом право і відповідно до умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя та обравши спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його переходу іпотечного майна до іпотекодержателя у власність. Однак у зв`язку із наявністю арештів та заборони відчуження іпотекодержатель не може звернути стягнення на предмет іпотеки та відповідно до обраного ним способу звернення стягнення реалізувати власні права.

За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається перш за все на те, що у зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за договором позики у нього, за умовами договору іпотеки, виникло право задовольнити вимоги за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зняття арешту з майна. Зокрема у ч.1 цієї статті йдеться про випадки, коли особа вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй а не боржникові, то вона може звернутися до суду з відповідним позовом. Частина 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує дії державного виконавця у разі прийняття судом рішення про зняття арешту. Частини та 3-4 цієї ж статті надає право зняти арешт з майна за постановою начальника відділу ДВС у разі порушення порядку накладення арешту державним виконавцем та зняття арешту самим державним виконавцем за наявності висновку експерта щодо неможливості та недоцільності реалізації арештованого майна у зв`язку з значним ступенем його зносу, пошкодженням та у разі перевищенням суми витрат, пов`язаних із зверненням стягнення на майно вартості за яку це майно може бути реалізоване.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт може бути знятий за рішенням суду.

позивач не оскаржує як протиправні дії та рішення державного виконавця з накладення арешту, а ставить питання про зняття арешту з іпотечного майна, оскільки звернувши стягнення на предмет іпотеки, позивач у зв`язку із наявністю арештів та заборон, позбавлений можливості реалізувати своє право.

Тобто йде мова не про потенційне право іпотекодержателя, а про звернення стягнення на предмет іпотеки, що вже ним де-юре реалізовано, але наявність арештів та заборони позбавляє права іпотекодержателя ОСОБА_1 на продаж іпотечного майна, або шляхом переходу іпотечного майна до іпотекодержателя у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 р. №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах.

Беручи до уваги листи Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області із яких вбачається, що матеріали виконавчого провадження знищені, у звязку з чим зняти арешт державними виконавцями є неможливим.

За таких обставинах, суд дійшов до висновку, що в іпотекодержателя ОСОБА_1 є наявність усіх підстав для звільнення іпотечного майна з під арешту та заборони, які накладені та оголошені державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-1441/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості 118944,67 грн.

Керуючись ст.ст. 572, 575,585,589 ЦК України, ст.ст. 44,52,54,56,60 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1,3,33,36,37,38 Закону України "Про іпотеку", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт та оголошення заборони його відчуження на іпотечне майно квартиру №6, що розташована по вулиці Мала Арнаутська будинок №1 в місті Одесі, накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН №394208 від 10 грудня 2009 року, що була зареєстрована 10.12.2009 року за №9333705 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Скасувати арешт та оголошення заборони його відчуження на іпотечне майно квартиру №6, що розташована по вулиці Мала Арнаутська будинок №1 в місті Одесі, накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН №394208 від 10 грудня 2009 року, що була зареєстрована 27.08.2010 року за №10183006 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 11.04.2016