Справа № 242/2190/16-ц
Провадження № 2/242/681/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Філія Донбаське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 10004/098, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який помер 29.06.2015 р. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з вкладу, тобто пенсії, яку отримував спадкодавець під час життя та яку заповів своїй сестрі ОСОБА_3 Вважає, що як подружжя має право на ? частку вкладу, а тому просила: визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частину грошового вкладу у філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», рахунок вкладу 31306 7204); стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1000,00 грн.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, підтримала заявлені вимоги.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засідання підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засідання позов не визнала, надала письмові заперечення, в яких заперечувала проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом зясовано наступне.

27.12.2012 р. було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1М.(а.с.6).

ОСОБА_5 помер 29.06.2015 р., після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді вкладу в ТВБВ № 10004/092 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»(а.с.7, 37).

Згідно розпорядження по рахунку № 31306, ОСОБА_5 18.06.2002 р. заповів свій вклад ОСОБА_4, що також підтверджується повідомленням Другої Селидівської державної нотаріальної контори (а.с.8,9,37).

Згідно копії ощадної книжки, станом на 01.07.2015 р. залишок на рахунку № 31306, що відкритий на імя ОСОБА_5, склав 199576,73 грн. (а.с.16-19).

Згідно роздруківки по рахунку № 31306, відкритому на імя ОСОБА_5, залишок коштів станом на 06.06.2016 р. склав 197743,05 грн. (а.с.38-47).

Згідно акту № 875 від 08.08.2016 р., ОСОБА_1 не мешкала разом зі своїм чоловіком постійно, а приходила 2 рази на день.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.04.2016 р., в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування ОСОБА_4, на спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_5 було відмовлено. Встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1, мати ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст.1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку(фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належали на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому в майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведеного вбачається та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка на день смерті спадкодавця, тобто на 29.06.2015 року, мала статус непрацездатної особи. Доказів про те, що шлюб між позивачкою та померлим ОСОБА_5 розірвано чи визнано недійсним суду не надано, а тому позивачка в розумінні положень ст. 1241 ЦК України є особою, яка має право на обовязкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_5

Так само, як не надано доказів на підтвердження скасування, зміни заповіту, визнання його недійсним чи усунення від права на спадкування ОСОБА_4

Будь-які обмеження для дружини у заповіті ОСОБА_5 не встановлені, а тому, враховуючи наведене, за ОСОБА_1 слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частку грошового вкладу, що залишився після смерті ОСОБА_5 тобто на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) з моменту укладення шлюбу, тобто з 27.12.2012 р.

У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1000,00 грн., враховуючи те, що позов задоволено частково суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 500,00 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Філія Донбаське обласне управління АТ «Ощадбанк» № 10004/098, про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину грошового вкладу у філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», рахунок вкладу 31306 7204) з моменту укладення шлюбу з ОСОБА_5, тобто з 27.12.2012 р.

Солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя