РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Стручкової Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А,

за участі: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 міської ради - ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до територіальної громади в особі Бердянської міської ради, третя особа: ОСОБА_5, про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання. В позові зазначає, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 06.04.1990 року її двоюрідній бабусі ОСОБА_7 належали 2/5 частини житлового будинку №26 по вул. Мечникова в м. Бердянську. ОСОБА_1 усе життя підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_7, яка вважала її онукою та інших родичів не мала. Десь в 2005 році, у звязку з постійними хворобами та у силу її похилого віку, ОСОБА_7 стала потребувати стороннього догляду, лікування, харчування та утримання, тому ОСОБА_1 почала проживати разом з нею у вищевказаному житловому будинку. Починаючи з 2005 року вони почали мешкати однією сім'єю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_7 оскільки вона була інвалідом ІІ групи та постійно хворіла. 30.12.2012 року ОСОБА_7 померла у віці 90 років. Поховання та інші ритуальні послуги були здійснені за кошт ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частин вищевказаного житлового будинку. Інших спадкоємців вона не мала. 06.03.2013 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_8 з метою прийняти спадщину. Нотаріус, встановивши, що заповіт на позивача не складено, порекомендувала звернутись їй до суду оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлою та документи, що підтверджують її проживання з померлою однією сімєю не менше пяти років на час відкриття спадщини. Після відкриття спадщини ОСОБА_1 фактично її прийняла, продовжує утримувати майно, сплачувати комунальні послуги. У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року її заява була задоволена. На підставі цього рішення ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину, задекларувала спадщину та сплатила податки. В 2015 році інший співвласник житлового будинку №26 по вул. Мечникова ОСОБА_5, якій належить 3/5 частини будинку, та Бердянська міська рада подали апеляційні скарги на рішення суду від 13.10.2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30.06.2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 було закрито через те, що доводи останньої щодо наявності у неї права на апеляційне оскарження рішення суду не знайшли свого підтвердження. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Бердянської міської ради задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та факту постійного проживання скасовано, ОСОБА_1 розяснено, що вона має право подати позов на загальних підставах. Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 29, 1264, 1268 ЦК України, ст.3 СК України, ОСОБА_1 просить встановити факт її проживання однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_7 з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 (а.с.27, 28) у судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснили, що позивач все життя знала ОСОБА_7 як бабусю, яка була батьковою тіткою і виховувала його з дитинства. Усі родинні свята вони проводили разом. Коли в 2005 році ОСОБА_7 почала себе гірше почувати, позивач переїхала до неї жити, але місце реєстрації не змінювала. ОСОБА_7, хоча самостійно пересувалась, була інвалідом ІІ групи, похилого віку, погано бачила. Вони вели спільне господарство, робили спільні покупки. Позивач сплачувала комунальні послуги. Покупки робились за погодженням з ОСОБА_7 В будинку зробили косметичний ремонт. Позивач є єдиним спадкоємцем. Звернувшись до нотаріуса ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не отримували. Нотаріус усно пояснила, що необхідно звернутись до суду, що і було зроблено. У червні 2014 року батько звертався до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, однак через те, що документи не збереглися у задоволенні заяви було відмовлено. Потім позивач звернулася до суду з заявою про встановлення даних фактів. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 13.10.2014 року її заява була задоволена. На підставі цього рішення ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину. Але на теперішній час рішення Бердянського міськрайсуду від 13.10.2014 року скасовано оскільки до участі у справі не залучено Бердянську міську раду. До того ж 16.11.2015 року Бердянським міськрайсудом ухвалено рішення про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 2/5 частки вказаного житлового будинку, яке зареєстровано за позивачем. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях (а.с.43-44, 87). Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі оскільки факти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (а.с.59, 86) у судовому засіданні вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суду пояснив, що ОСОБА_5 не вважає, що рішення у цій справі може вплинути на її права або обовязки щодо однієї із сторін. В усіх позовах ОСОБА_1 зазначає адресу мешкання АДРЕСА_1. Відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вважає підставою для відмови у задоволенні позову. Факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а також факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, не доведені, оскільки в паспорті позивача є відмітка про зареєстроване місце її проживання, а усі свідки колеги позивача чи її підлеглі. На теперішній час 2/5 частини будинку належать позивачу на праві власності, рішення Бердянського міськрайсуду від 16.11.2015 року не набрало законної сили та не виконано. Вважає що позов заявлено передчасно.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що працювала з померлою ОСОБА_7 З 1959 року знає родину померлої. Остання часто знаходилась у ОСОБА_1 оскільки вони підтримували родинні стосунки. У ОСОБА_7 своїх дітей не було. Батько позивача в дитинстві мешкав у ОСОБА_7 та ходив до школи. З 2005 року позивач почала мешкати з ОСОБА_7 та її доглядати. ОСОБА_7 приходила до матері позивача і просила щоб ОСОБА_1 її доглядала. Стосунки між ними були як між рідними. Позивач називала ОСОБА_7 бабуся, її батьки тьотя. ОСОБА_1 з роботи йшла до ОСОБА_7 Донька позивача мешкала разом з нею. Про те, що позивач мешкає з ОСОБА_7 знає здебільшого з розмов з померлою. Сама у будинку №26 по вул. Мечнікова була декілька разів. Коли остання померла похованням займалася позивач.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що його родина мешкає по вул. Сєченова в м. Бердянську з 1972 року, це поряд з вул. Мечникова. Знає ОСОБА_7 з пятнадцяти років. З 1999 року працював з позивачем в Бердянському РВ УМВС. ОСОБА_7 хвастала, що її онука працює в міліції, заходила на роботу до ОСОБА_1 У 2005 році вони з позивачем працювали в сусідніх кабінетах. Позивач часто зверталась до нього по допомогу. Оскільки у нього є власне авто, ОСОБА_1 просила підвезти її з ОСОБА_7 до дому на вул. Мечникова з покупками. Вони там жили у двох. Він бачив, що свята вони проводять разом, покупки роблять разом. Померла, в розмові, називала позивача онукою, а її батька племінником, у них були дуже близькі стосунки. З розмов знає, що донька позивача жила по вул. Димитрова та на той час навчалася в педагогічному університеті. ОСОБА_7 була жвавою, однак в силу свого віку повністю себе обслуговувати не могла. Приготуванням їжі, прибиранням, пранням займалася позивач. ОСОБА_7 померла наприкінці 2012 року, на прохання позивача він допомагав їй в підготовці похорон.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що мешкав по вул. Мечникова, 32. Знає добре позивача та ОСОБА_7 Позивач допомагала останній, бачив її там дуже часто. Десь з 2007 року, три, чотири рази на тиждень бачив як позивач носила до дому ОСОБА_7 продукти харчування. Чи постійно вона там мешкала він не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що знайома з позивачем з 2000 року, разом працюють. Знає родину позивача. ОСОБА_7 заходила на роботу до ОСОБА_1, в розмові називала її онукою. Чула розмову про те, що ОСОБА_7 просила ОСОБА_1 доглядати її. Наприкінці 2005 року ОСОБА_1 переїхала жити до ОСОБА_7, новорічні свята зустрічали усі разом. Вона часто бувала у них у гостях. Повністю безпорадною ОСОБА_7 не була, але позивач доглядала за нею, купала, вдягала, купувала ліки, доглядала за будинком та подвірям. Останній рік життя ОСОБА_7 необхідно було в усьому допомагати. Коли вона померла швидку та міліцію викликала позивач.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що працювала разом з позивачем. ОСОБА_7 також знає, вона часто приходила до ОСОБА_1 на роботу. Оскільки у неї є власне авто, ОСОБА_1 просила іноді підвезти ОСОБА_7 на вул. Мечникова або на вул. Димитрова. Також допомагала позивачу підвезти продукти харчування або прання на вул. Мечникова, знала, що позивач мешкає там з ОСОБА_7 ОСОБА_1 на початку грудня казала що їй було погано. ОСОБА_7 просила ОСОБА_1 привезти нотаріуса, але їм порадили звернутись з цим питанням з початку року. Перед новим роком вона заступила в наряд. Надійшов виклик на 102 про померлу людину по вул. Мечникова. Вона одразу зрозуміла що це ОСОБА_7 оскільки знала цю адресу. Коли вони приїхали медики вже констатували смерть. Похороном займалася позивач.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, представника третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Дана цивільна справа розглянута судом за правилами позовного провадження оскільки існує спір про права позивача на спадщину, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року та не заперечується сторонами (а.с.25).

Судом встановлено, що 30.12.2012 року померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у віці 90 років (а.с.7-9).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/5 частин житлового будинку №26 по вул. Мечникова в м. Бердянську, Запорізької області (а.с.17-20).

06.03.2013 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з метою оформити спадщину. Нотаріус фактично спадкову справу не заводив з посиланням на відсутність у ОСОБА_1 документів, що підтверджують ступінь спорідненості зі спадкодавцем, та документів які підтверджують, що вона проживала однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до часу відкриття спадщини і запропонувала в звязку з цим звернутись до суду.

Вказані обставини підтверджуються світлокопіями витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №33427484 від 06.03.2013 року та квитанції №85-1047 (а.с.11-14).

Позивач звернулася до суду з заявою про встановлення факту її проживання однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_7 з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, та факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/7696/14-ц від 13.10.2014 року вказана заява була задоволена (а.с.16).

Після набрання вказаним рішенням законної сили (25.11.2014 року) ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_14, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області.

05.12.2014 року була заведена спадкова справа №101/2014. 24.12.2014 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №2336 на підставі якого за нею зареєстровано право власності на 2/5 частки будинку №26 по вул. Мечнікова, в м. Бердянську, Запорізької області.

Вказані обставини підтверджуються світлокопіями свідоцтва про право на спадщину за законом №2336 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31526451 від 24.12.2014 року. А також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42613675 від 28.12.2015 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42613685 від 28.12.2015 року (а.с.21, 22, 74-79).

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року апеляційну скаргу Бердянської міської ради Запорізької області було задоволено, Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.10.2014 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів проживання однією сімєю зі спадкодавцем та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, ОСОБА_1 розяснено, що вона має право подати позов на загальних підставах (а.с.25-26).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/1686/15-ц від 16.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 та Бердянської міської ради задоволені частково. Визнано недійсним вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.12.2014 року №2336 та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 2/5 частки житлового будинку №26 по вул. Мечнікова, в м. Бердянську, Запорізької області, яке зареєстроване за ОСОБА_1

Вказане рішення не набрало законної сили (а.с.104-109).

Бердянська міська рада з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_7 до суду не зверталась.

Відповідно до ст.ст.1218, 1220, 1221, 1258, 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Юридичний факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем протягом пяти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливості безспірно встановити зазначені обставини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До спадкоємців четвертої черги не належить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Що ж стосується пятирічного строку, протягом якого особа повинна проживати разом із спадкодавцем, то відповідно до вказаної Постанови він має виповнитися на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.3 СК України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сімї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрацією є - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З світлокопії паспорту позивача вбачається, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 103, кв.26 (а.с.6).

Померла ОСОБА_7 була інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується світлокопією виписки із акта огляду МСЕК №103423 від 16.10.2008 року та копією акта №1018 огляду МСЕК (а.с.8, 41, 68-71).

З дослідженої в судовому засіданні амбулаторної карти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала за адресою: м. Бердянськ, вул. Мечникова, б.26, та померла 30.12.2012 року, вбачається, що з 2011 року її звернення до лікарів почастішали. Діагноз: «гипертоническая болезнь ІІ степени высокая степень риска, ишемическая болезнь сердца, кардиосклероз, диффузный аортосклероз СМ ІІА ФК ІІ (-)».

З довідки від 31.12.2012 року про причину смерті ОСОБА_7 вбачається, що остання померла від інтоксикації злоякісного утворення лівої нірки невідомого характеру (а.с.9).

Зі свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_7 померла у віці 90 років.

З урахуванням вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 в силу віку і стану здоровя потребувала догляду та допомоги і не могла проживати самостійно в приватному будинку, в зв'язку з цим ОСОБА_1 і проживала разом з померлою.

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, позивач з осені 2005 року проживала з ОСОБА_7 за адресою: м. Бердянськ, вул. Мечникова, б.26. Вони періодично робили сумісні покупки, турбувалися одна про одну та мали взаємні обовязки. ОСОБА_1 зробила в будинку косметичний ремонт та доглядала за подвірям.

Те, що ОСОБА_1 в розмові називає померлу бабусею, а ОСОБА_7 зверталась до неї і називала онукою (про що свідчать покази допитаних в судовому засіданні свідків), дає підстави для висновку про існування між ними саме теплих сімейних стосунків, а не кровної спорідненості.

Також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 оглянувши фототаблицю (а.с.60, 61) вказали зображених в ній людей, що дає суду можливість дійти висновку про давнє дружнє спілкування ОСОБА_7 та родини ОСОБА_1.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_7, викликала швидку та міліцію в день смерті та займалася її похованням.

Той факт, що поховання та інші ритуальні послуги були здійснені за кошт ОСОБА_1 також підтверджується світлокопією квитанції до прибуткового касового ордера №38 від 31.12.2012 року (а.с.10).

Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факти постійного проживання позивача ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини 30.12.2012 року, та проживання однією сімєю з 2005 року по день смерті 30.12.2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, знайшли своє підтвердження тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 29, 1218, 1220, 1221, 1258, 1264, 1268 1270 ЦК України, ст.3 СК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 4, 10, 11, 15, 57-62, 64, 88, 208, 212-215, 256, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_7 з 2005 року по день смерті 30 грудня 2012 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: вул. Мечнікова, 26, в м. Бердянську, Запорізької області, починаючи з 2005 року по час відкриття спадщини - 30 грудня 2012 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в 10-денний строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_15