Справа № 539/828/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Волювача О. В.

при секретарі Джадан І.В.

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договору таким, що укладений не в інтересах сім»ї, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договору таким, що укладений не в інтересах сім»ї.

В позові вказала, що в Лубенському міськрайонному суді розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до її чоловіка ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики в якій вона, згідно ухвали суду від 29.02.2016 року приймає участь як третя особа без самостійних вимог на предмет спору. Як вона дізналася, 8.07.2013 року її чоловік нібито позичив у ОСОБА_2 25 000 доларів США строком на 1 рік під 23% річних. З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 свої обовязки виконав не в повному обсязі, прострочив сплату відсотків, а суму боргу повернув тільки частково. Станом на 28.01.2016 року його борг перед ОСОБА_2 становить 20 000 доларів США, тобто 496 596 грн.

Враховуючи положення Сімейного Кодексу України, у випадку якщо позов ОСОБА_2 буде задоволений, то цей борг буде вважатись спільним боргом (спільним сумісним майном) подружжя, а тому стягнення може бути накладене на все спільне сумісне майно їх подружжя. З чим вона не погоджується.

Позивачка вважає, що виходячи з суми боргових зобовязань , якщо він дійсно був укладений, явно не є дрібним побутовим бо його сума більше ніж у 174 рази перевищує розмір мінімальної заробітної плати, а тому має право на звернення до суду з даним позовом.

Стверджує, що вищевказаний договір був укладений таємно від неї, без її згоди і явно не в інтересах сім»ї, бо їх сім»я не мала потреби у такій значній сумі позики. Їх статки дозволяли їх сім»ї жити нормально і без цієї позики. Для яких потреб ОСОБА_5 взяв таку велику позику він їй так і не зміг пояснити. Кошти які він нібито отримав за цією позикою, він у сім»ю не приносив. Ні матеріальних, ні нематеріальних благ родина не придбала, ніяких боргів за рахунок цієї позики вони не погасили.

Враховуючи викладене, прохає суд договір позики від 08.07.2013 року, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо позики ОСОБА_5 25 000 доларів США таким, що не створює ніяких обовязків для неї як дружини ОСОБА_5 і був укладений не в інтересах його сім»ї, отримані за договором кошти використані ним не в інтересах його сім»ї. Судові витрати стягнути з відповідачів на її користь по ? частини з кожного.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_1, що діє згідно витягу з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №18 від 29.03.2016 року та ордеру ПТ №088051 на надання правової допомоги позов підтримали, прохають його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, його представник адвокат ОСОБА_3 проти позову заперечує, вважає, що спосіб захисту свого права обраний позивачкою не відповідає ні статті 16 ЦК України ні ч.2 ст. 65 СК України, оскільки особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Саме про таку практику свідчать постанови ВСУ від 01.07.2015 року по ц/с №6-319цс15, від 30.03.2016 року по ц/с №6-265цс16 та від 20.04.2016 року по ц/с №6-2824цс15.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав, вказавши, що дійсно гроші позичалися для іншої особи, не в інтересах сім»ї.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 з 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, проти чого не заперечують в судовому засіданні.

11 травня 2016 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, яким задоволено позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 629 903 грн. 42 коп. заборгованості за договором позики та по 3415 грн. 07 коп. судового збору з кожного. Вказане рішення оскаржено відповідачем ОСОБА_5 та на даний час знаходиться на розгляді в Апеляційному суді Полтавської області, тобто не набрало законної сили (а.с.41-42).

Разом з тим, в даній справі судом встановлено, що 08.07.2013 року відповідачі уклали між собою договір позики, що підтверджується складеною і підписаною відповідачем ОСОБА_5 розпискою (а.с.19) та проти чого він не заперечував в судовому засіданні.

За умовами цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 25 000 дол. США, під 23 % річних, зі строком повернення 08.07.2014 року.

Таким чином судом встановлено, що договір позики укладено в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використовується в інтересах сім»ї.

Відповідно до правової позиції ВС України, висловленої в постанові від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що не знала про позику її чоловіка, ці кошти не бачила та вони не використовувалися в інтересах сім»ї, однак жодних доказів цім обставинам суду не надала.

Враховуючи те, що позивачкою не надано доказів того, що її чоловік ОСОБА_5 взяв кошти у ОСОБА_2 для своїх власних потреб, тобто не в інтересах сім»ї, в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того суд вважає, що позивачка обрала спосіб захисту своїх прав не передбачений чинним законодавством.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання договору таким, що укладений не в інтересах сім»ї відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_6 О. В.