МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/197/16 РІШЕННЯ
13 вересня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Сегеди О.М.,
при секретарі - Зубковій Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: СПД «ОСОБА_3.», старший судовий експерт ЛЕТ і АТВІ Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Федорончук Володимир Володимирович про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, пені та три відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання,
У серпні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду уточненим та доповненим в подальшому позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант - Авто»), ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: СПД «ОСОБА_3.», старший судовий експерт ЛЕТ і АТВІ Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Федорончук В. В., посилаючись на те, що 03 лютого 2014 о 18 год. 45хв., водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Мерседес», д/н. НОМЕР_1 по вул. Прохорівська у м.Одеса, порушив Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «SUZUKI GRAND VITARA», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить останньому на праві власності. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014р. ОСОБА_4 був визнаний винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнений до адміністративної відповідальності.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «SUZUKI GRAND VITARA», д/н НОМЕР_2, була застрахована на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09.07.2013р., то він, 03 лютого 2014р., як власник пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA», д/н НОМЕР_2 звернувся до страхової компанії із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач зазначав, що 24 липня 2014 року ним була направлена заява на виплату страхового відшкодування до ПАТ «УСК «Гарант - Авто», проте на дату звернення до суду відповідач не здійснив страхове відшкодування.
Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав. (а.с.187).
Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант - Авто»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.195).
Відповідач ОСОБА_4в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.197).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору СПД «ОСОБА_3.»в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.74 ЦПК (а.с.196).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України, та тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 03 лютого 2014р. о 18год.00хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Мерседес», д/н НОМЕР_1 по вул.Прохорівська у м. Одесі не вибрав безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримувався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н НОМЕР_2, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, який належить на праві власності позивачу (а.с.37).
Відповідно до довідки ДАІ, виданої на ім'я ОСОБА_6 в результаті ДТП, яка сталася 03 лютого 2014 о 18 год. 45хв., автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження (а.с.26).
Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_4 п.12.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.
Вина ОСОБА_4 підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2014р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00грн. (а.с.162).
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Одеській філії ПАТ «УСК «Гарант - Авто», що підтверджується договором добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09.07.2013р. (а.с.27).
Згідно до п.6, 26 Договору страхування предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, який належить страхувальнику на праві власності або інших правових підставах.
З змісту п.п. 27.1.1 п. 27.1 Договору страхування вбачається, що страховими ризиками щодо застрахованого транспортного засобу та/або за цим Договором є ДТП - подія, що сталася під час руху застрахованого ТЗ або іншого транспортного засобу, внаслідок якої завдані матеріальні збитки страхувальникові (ризик «ДТП»).
За п. 27.3 Договору страхування страховий випадок - це передбачена договором подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, третій особі або вигодо набувачу.
З матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2014р. позивач відповідно до п.32.1.1 договору страхування повідомив страхову компанію у телефонній розмові про дорожньо-транспортну пригоду.
З пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що співробітник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» повідомив його про те, що його випадок було визнано страховим і запропонував здійснити попередню оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного для засобу та отримати відповідний рахунок, що і було зроблено позивачем, але страховиком до теперішнього часу виплату страхового відшкодування не здійснено.
Відповідно до ч.ч.1,2 частин ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 6 Закону України «Про страхування» встановлено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі.
Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом пункту 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 2.4.Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Ухвалою суду від 16 вересня 2014 р. за заявою позивача, який не визнав результати вищевказаного висновку за №076/14 від 18 березня 2014р., була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.56).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р. N6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено забезпечений транспортний засіб, є страховим випадком згідно до умов вищезазначеного договору страхування.
Відповідно до п. 31.1.3 Договору страхування при настанні страхового випадку страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобов'язаний виплатити страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені даним договором та правилами. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховик ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зобов'язаний повідомити про це страхувальника в письмові формі з обґрунтуванням причини відмови протягом 10 робочих днів від дня складання страхового акту.
Встановлено, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на підставі зазначеного рахунку не здійснило розрахунок та виплату позивачу страхового відшкодування,та не повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 15 липня 2014 р. звернувся із письмовою претензією до директора ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про виплату страхового відшкодування, проте жодної відповіді на своє звернення позивач не отримав.
Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, а за змістом ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника і страхового акта.
Оскільки відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно договору 24-00/00033062/1.1.2.00 «Каско-класика» від 09 липня 2013р. зобов'язалося сплачувати страхові платежі у випадку пошкодження застрахованого автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_2, суд вважає, що шкода завдана позивачу ОСОБА_2 пошкодженням ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна відшкодуватись ПАТ «УСК «Гарант-Авто», шляхом виплати страхового відшкодування в межах обумовленої договором страхової суми та в межах заявлених позивачем вимог.
Згідно п.п. 14, 29.1.1 Договору страхування страхова сума зі страхування КАСКО встановлюється у межах дійсної вартості застрахованого ТЗ та ДО на дату укладення договору, та становить 150000,00 грн.
Відповідно до п. 29.5 Договору страхування розмір безумовної франшизи за кожним страховим випадком зі страхування КАСКО зазначається в п. 8 Договору та складає - 0,5% страхової суми.
Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.
Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.
При розгляді справи позивач наполягав на стягнення матеріальної шкоди, як з ПАТ «УСК «Гарант-Авто», так і з відповідача ОСОБА_4
З змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Відповідно до п.36.5. ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Встановлено, що автомобіль позивача пошкодив відповідач ОСОБА_4
Оскільки відповідач ОСОБА_4 не довів відсутності його вини у пошкодженні автомобілю, то саме він є особою, на яку покладається відповідальність по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, передбачена ст.1166 ЦК України.
Судом не встановлено підстав для звільнення даного відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.
Оскільки позивач не ставив питання про стягнення ОСОБА_4 на його користь франшизи в сумі 750,00 грн., то суд дане питання не розглядав, оскільки не може вийти за межі позовних вимог.
Власник майна має право на відшкодування завданої йому шкоди у повному обсязі.
При цьому суд зауважує, що вимоги про стягнення страхового відшкодування двічі чинним законодавством не передбачено.
Відповідачами не було надано до суду жодних обґрунтованих заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.
Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на свій розсуд.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно ст.88 ЦПК України до стягнення з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь держави підлягають судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 551,20 грн.
Також з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 979, 981,988,990, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: СПД «ОСОБА_3.», старший судовий експерт ЛЕТ і АТВІ Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Федорончук Володимир Володимирович про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, пені та три відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь ОСОБА_2 суму пені в розмірі 3216 (три тисячі двісті шістнадцять) грн. 77 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 389 (триста вісімдесят дев'ять) грн. 14 коп.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Хмельницьким ВМ Малиновського В.В. м. Одеси 30 січня 2007 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 3751 (три тисячі сімсот п'ятдесят одна) грн. 95 коп.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн.. 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Хмельницьким ВМ Малиновського В.В. м. Одеси 30 січня 2007 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда