ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/694/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був рідним братом ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина - 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, спадкоємцями першої та другої черг за якою є відповідач та позивач відповідно. Посилаючись на ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), позивач вказує, що покійний ОСОБА_5 з 2006 року перебував у безпорадному стані у зв'язку з алкогольною залежністю, проте як відповідач не піклувався про нього, не надавав ані моральної, ані матеріальної допомоги. У зв'язку з наведеним, позивач просив суд задовольнити його вимоги шляхом усунення відповідача від права на спадкування за законом після померлого.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дванадцяту Київську державну нотаріальну контору та призначено її розгляд у судовому засіданні.

У судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також послалися на те, що покійний ОСОБА_5 починаючи з 2006 року перебував у безпорадному стані та протягом травня - червня 2007 року та жовтня - листопада 2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 та у наркологічному відділенні КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» відповідно. Також зазначили, що весь цей час померлий постійно проживаючи у с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району перебував у безпорадному стані та знаходився на повному утриманні позивача, він доглядав за ним, надавали усіляку допомогу, піклувалися про нього, ніс витрати, пов'язані з його лікуванням, доглядом та похованням, в той час як відповідач з батьком не спілкувався, матеріальну допомогу як при житті так і на поховання не надавав, а тому має бути усунений від права на спадкування.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили. Вказали на те, що вимоги позивачів є безпідставними та недоведеними. Відповідач не ухилявся від виконання обов'язків щодо утримання свого батька, протягом зазначеного позивачем періоду спілкувався з батьком, піклувалася про нього його мати, а відтак відсутні підстави для задоволення позову шляхом усунення його від права на спадкування.

Третя особа - Дванадцята Київська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, надіславши при цьому на адресу суду листа, за змістом якого завідувач цієї нотаріальної контори просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення позивачів, відповідача, їх представників, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності за НОМЕР_1 від 10 березня 1993 року 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на праві спільної власності належить ОСОБА_5.

За відомостями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 лютого 2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був рідним братом позивача - ОСОБА_1, а також рідним батьком відповідача - ОСОБА_3, які є спадкоємцями другої та першої черги за законом.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_5 страждав алкогольною залежністю, при цьому з 30.05.2007 року по 15.06.2007 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», а з 28.10.2009 року по 23.11.2009 року - у наркологічному відділенні КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан відміни алкоголю неускладений», що підтверджується відповідними довідками.

Позивач та його представник вказують, що померлий ОСОБА_5 разом з позивачем постійно проживав у с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району та знаходився на його утриманні, при цьому посилаючись на видану Хоцьківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району довідкою за №444 від 09.06.2015 року. Останній доглядав за померлим, надавали усіляку допомогу, піклувалися про нього, ніс витрати, пов'язані з його лікуванням, доглядом та похованням, в той час як відповідач з батьком не спілкувався, матеріальну допомогу як при житті, так і на поховання не надавав, а тому має бути усунений від права на спадкування.

Водночас дані доводи стосовно постійного проживання померлого ОСОБА_5 разом з позивачем у с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького району спростовуються поданою ним же до нотаріальної контори заявою, яка перебуває у спадковій справі, у якій він вказує на те, що померлий постійно мешкав та був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_1, а також показами допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що померлий перебував у будинку у с. Хоцьки періодично, а свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили місце його постійного проживання у квартирі по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. А згідно з ч. 3 цієї статі не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

А статтями 202 та 203 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Водночас, у своєму листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справи зазначив, що у частинах 2 - 4 статті 1224 ЦК України зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обов'язку щодо утримання спадкодавця.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З наявних в матеріалах справи, досліджених у судовому засіданні доказів та пояснень сторін установлено, що ОСОБА_5 проживав у належній йому квартирі АДРЕСА_1 до дня смерті, надаючи одну з кімнат в оренду квартирантам за плату, та на ці кошти і жив, що підтверджується наданими поясненнями допитаних у якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10. Також зазначені свідки вказали на отримання у цей період померлим додаткового доходу, підробляючи таксистом на належному йому автомобілі.

За наданих пояснень також встановлено, що за життя ОСОБА_5 протягом 2006 року по день смерті зловживав алкогольними напоями маючи відповідну залежність.

Водночас належних та допустимих доказів про те, що померлий протягом зазначеного періоду потребував догляду від ОСОБА_3 та перебував у безпорадному стані матеріали справи не містять, його знаходження у медичних закладах протягом травня - червня 2007 року та жовтня - листопада 2009 року такими не є. Також відсутні дані про те, що сам ОСОБА_5 звертався до відповідача за допомогою по догляду за спадкодавцем чи за матеріальною допомогою, а він відмовився від надання такої допомоги.

Матеріалами справи не доведено потребу покійного протягом періоду з 2006 року по день смерті у матеріальній допомозі, відсутні належні та допустимі докази, як то фіскальні чеки на придбання необхідних ліків, медичні документи з визначеними у них потребами хворого, тощо. Також відсутність такої потреби підтверджується показами наданими допитаними у судовому засіданні свідками, зокрема ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10.

Окрім того, позивачем не доведено обізнаності відповідача за цим позовом про перебування померлого у зазначених вище медичних закладах.

Разом з тим, пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав на усунення відповідача від права на спадкування за законом у зв'язку з недоведеністю позивачами заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, беручи до уваги п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7, п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та керуючись стст. 1223, 1224 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 88, 208, 209, 212 - 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Ф.А.КАЛІУШКО