Справа №173/542/16-ц
Провадження №2/173/432/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про примусове виселення з незаконно займаного майна,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про примусове виселення із незаконно займаного майна до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно уточнених позовних вимог просить витребувати з незаконного володіння та користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 12.4 кв.м., що належить йом у на праві приватної власності шляхом примусового звільнення його відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посилаючись на наступне: він на праві приватної власності володіє 22/100 частками нежитлової будівлі «Будинку побуту «Дніпро», яким відповідають 29.55 кв.м., а саме : основні приміщення Ш поверху: 66 пл.12.4 кв.м., ? частка коридору 62 пл.2.45 кв.м., в загальному користуванні: 1/23 частина приміщення 1 площею 0.07 кв.м., 1/23 частина приміщення 2 площею 2.74 кв.м., 1/23 частина приміщення 6 пл.0.13 кв.м., 1/7 частина приміщення 12 площею 2.24 кв.м., 1/8 части на приміщення 31 пл. 1.92 кв.м., 1/7 частина приміщення 42 пл. 2.4 кв.м., 1/8 частина приміщення 47 пл. 0.28 кв.м., 1/8 частина приміщення 48 пл. 0.18 кв.м., 1/3 частина приміщення 61 площею 2.83 кв.м.; в підвальному поверсі: 1/23 частина приміщення ХХ1 пл.0.44 кв.м., 1/23 частина приміщення ХХП пл.. 1.06 кв.м.. 1/23 частина приміщення ХХУ1 пл.. 0.36 кв.м., 1/23 приміщення ХХУШ пл… 0.05 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на вказані нежитлові будівлі в нього виникло на підставі договору дарування від 07.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Литвиненко І.В., та було зареєстровано за реєстраційним номером 0 відповідно до витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Після набуття права власності згідно укладеного договору дарування він неодноразово намагався потрапити в належне нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення кімнату № 66 загальною площею 12.4 кв.м., яке знаходиться на третьому поверсі нежитлового приміщення «Будинку побуту «Дніпро», але не зміг цього зробити оскільки вказане приміщення протиправно займають відповідачі. При цьому ні він, ні попередній власник вказаних приміщень, ні з ким договори про передачу у користування майном не укладали, майно в користування не передавали.

Як було ним з'ясовано дане приміщення використовують відповідачі для здійснення підприємницької діяльності.

22.02.2016 року він звернувся до Верхньодніпровського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції з заявою про усунення перешкод у користуванні майном, але до сьогоднішнього дня дане питання залишається не вирішеним, письмової відповіді йому надано не було.

25.02.2016 року він самостійно надіслав лист ОСОБА_2,. з проханням звільнити належне йому майно, який останній отримав 29.02.2016 року, але порушенні в листі питання так задоволені і не були.

15.03.2016 року він повторно надіслав заяву відповідачам з проханням звільнити належне йому приміщення, яка також відповідачами залишена поза увагою.

Порушення відповідачами його права власності і стало, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в поновному об'ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3, проти задоволення позовних вимог заперечували при цьому пояснили, що вони шукали вільне приміщення в будинку побуту «Дніпро» для того, щоб його викупити та займатись підприємницькою діяльністю. Їм сказали , що така кімната є і її власник, а саме мати позивача ОСОБА_7, бажає її продати та надали їм номер її телефону. Вони зателефонували до ОСОБА_7,. та запитали чи не бажає вона продати належне їй приміщення, на що вона погодилась та вони домовились про зустріч. Через деякий час ОСОБА_7,. приїхала до м. Верхньодніпровська та зустрілась з ними в кабінеті ОСОБА_2, який є директором взуттєвої фабрики. Вони домовились про ціну та передали ОСОБА_7,. обумовлену суму 300 дол. США. Так як на той час у ОСОБА_7,. не були готові документи на належне їй приміщення для переоформлення права власності , вони домовились про те. що як тільки вона оформить документи, вони укладуть нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу даного приміщення. ОСОБА_7, написала розписку про отримання грошей. Дана розписка писалась в присутності свідків ОСОБА_8, та ОСОБА_6 Все це відбувалось в дружній та телій атмосфері, за чашкою чаю та ніхто із присутніх ні кого примусу не чинив. Після передачі грошей вони почали використовувати спірне приміщення з метою здійснення підприємницької діяльності, зробили там ремонт, замінили вікно. Оплачували комунальні послуги, а також співпрацювали з КП «Верхньодніпровське БТІ» щодо оформлення документів, які б надали право на укладення договору на дане приміщення в належній формі. При цьому оплату за складання документів також здійснювали вони. Коли документи були виготовлені. ОСОБА_7,. не повідомивши їх забрала документи з КП « Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» та подарувала дане приміщення своєму сину. При цьому від батька позивача їм надходили вимоги про необхідність доплатити за дане приміщення. Але вони вважають, що доплачувати нічого не повинні. Так як на час купівлі ними цього приміщення існували такі ціни і вони дали нормальну ціну за придбане приміщення. Дії позивача та його рідних розцінюють як шахрайство по відношенню до них. Тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідки дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що позивач є власником 22/100 частки нежитлової будівлі «Будинку побуту «Дніпро», яким відповідають 29.55 кв.м., а саме : основні приміщення Ш поверху: 66 пл.12.4 кв.м., ? частка коридору 62 пл.2.45 кв.м., в загальному користуванні: 1/23 частина приміщення 1 площею 0.07 кв.м., 1/23 частина приміщення 2 площею 2.74 кв.м., 1/23 частина приміщення 6 пл.0.13 кв.м., 1/7 частина приміщення 12 площею 2.24 кв.м., 1/8 части на приміщення 31 пл. 1.92 кв.м., 1/7 частина приміщення 42 пл. 2.4 кв.м., 1/8 частина приміщення 47 пл. 0.28 кв.м., 1/8 частина приміщення 48 пл. 0.18 кв.м., 1/3 частина приміщення 61 площею 2.83 кв.м.; в підвальному поверсі: 1/23 частина приміщення ХХ1 пл.0.44 кв.м., 1/23 частина приміщення ХХП пл.. 1.06 кв.м.. 1/23 частина приміщення ХХУ1 пл.. 0.36 кв.м., 1/23 приміщення ХХУШ пл… 0.05 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Право власності на вказані нежитлові будівлі в позивача виникло на підставі договору дарування від 07.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Литвиненко І.В., та було зареєстровано за реєстраційним номером 0 відповідно до витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією договору дарування ат витягом з державного р реєстру п рав на нерухоме майно про реєстрацію права власності

Відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином судом встановлено. що позивач та ОСОБА_7,. уклали договір дарування в належній формі. Зареєстрували нерухоме майно, органом, що здійснює його державну реєстрацію. Таким чином у позивача 07.12.2015 року виникло право власності на вище зазначену частину нежитлового приміщення, яке складається з окремого приміщення, частини підсобних приміщень та частини приміщень загального користування.

З пояснень позивача встановлено, що відповідачі займають належне позивачу приміщення, а саме приміщення № 66 пл. 12.4 кв. м., і не допускають позивача до даного приміщення. Даний факт відповідачами не заперечується, тому в сил у ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином позивач має право витребувати із незаконного володіння інших осіб належне йому як власнику нежитлове приміщення та користуватись і розпоряджатись ним.

Заперечуючи таке право відповідачі посилаються на те, що вони купили спірне приміщення у матері позивача, тому саме вони є його власниками.

Проте дані посилання суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову сум у.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідачі на підтвердження укладення договору купівлі продажу надають суду розписку ОСОБА_7,. попереднього власника спірного приміщення, згідно якої вона отримала кошти за дане житлове приміщення та зобов'язувалась в майбутньому укласти договір купівлі-продажу. Проте дана розписка не може вважатись підтвердженням укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_7,. та відповідачами, так складена відносно нерухомого майна, право власності на яке набувається лише в результаті дотримання нотаріально посвідченої форми та здійснення державної реєстрації цього майна, органом, що здійснює таку реєстрацію.

Відповідно до ст.. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином надана суду відповідачами розписка щодо передачі коштів за спірне приміщення гр.. ОСОБА_7,. не свідчить про виникнення у відповідачів права власності на дане приміщення та не створює для сторін прав та обов'язків, що ви пливають із договору купівлі - продажу. Так як стосовно нежитлового приміщенням договір купівлі-продажу може тути вчинений лише у письмовій нотаріально посвідченій формі.

За даною розпискою відповідачі лише можуть вимагати повернення їм грошових коштів, які були передані ними гр. ОСОБА_7, за спірне нежитлове приміщення.

Пояснення свідків ОСОБА_8,. та ОСОБА_6, які суду пояснили, що були свідками передачі грошей гр.. ОСОБА_3,. іншій жінці. При цьому будь-якого примусу особі, яка отримувала грошові кошти зі сторони ОСОБА_3,. та ОСОБА_2, не чинилось, також не можуть бути доказом укладення договору купівлі продажу та виникнення права власності у відповідачів на спірне приміщенні. Дані свідчення підтверджують лише факт передачу попередній власниці цього приміщення грошей, право на повернення яких у відповідачів не втрачене.

Проведення відповідачами ремонту та понесення інших затрат стосовно спірного не житлового приміщення, мають наслідком право відповідачів вимагати відшкодування даних затрат при наявності доказів, що підтверджують їх. Так як суду не надано будь-яких доказів з цього приводу то даний факт є на даний час не доведеним. Крім того відповідачі не звертались з зустрічними позовними вимогами про повернення їм понесених затрат, тому вимоги щодо їх повернення в рамках розгляду даної цивільної справи вирішеними бути не можуть.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 275 грн., 60 коп., з кожного .

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про примусове виселення з незаконно займаного майна - задовольнити.

Витребувати з володіння та користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 12.4 кв.м.. що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 12.4 кв.м.. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проживаючими за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 275 грн., 60 коп., з кожного.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване або змінене.

суддя Петрюк т.М.