У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и л а :

09 липня 2015 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 80 797,81 грн., у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., всього 180797,81 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми закону, зокрема ст. 1187 ЦК України та ст.1188 ЦК України, яка категорично виключає відповідальність відповідача, оскільки в його діях відсутня вина, про що свідчить постанова слідчого, обґрунтована висновками експерта.

Крім того, не дотримано судом і вимог ст. 1193-1194 ЦК України, у зв'язку з чим з нього безпідставно стягнуто 80 797,81 грн. витрат на лікування, оскільки ці витрати знаходяться в межах ліміту страхового відшкодування, який встановлений п.2 страхового полісу та ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не відшкодовано позивачу страховиком і моральна шкода у розмірі 5%, що від задоволеної судом суми 80 797,81 грн. становить 4 039,89 грн. Отже решта моральної шкоди у розмірі 100 тис. грн. є значно завищеною, враховуючи, що потерпіла сама грубо порушила вимоги ПДР.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вулиць Київської, Данила Галицького і Костромської у м. Рівне, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Nissan Maxima, державний номерний знак НОМЕР_1 допустив наїзд на велосипедистку, а саме на неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно висновку експерта №1350 від 31 грудня 2014 року ОСОБА_3 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_3 є інвалідом І групи,згідно довідки від 11 грудня 2014 року її батько ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда.

В подальшому неповнолітня ОСОБА_3 неодноразово перебувала у лікарнях з приводу отриманих травм.

Згідно з перевідним епікризом, виданим КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня», неповнолітня ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27 травня 2014 року до 28 травня 2014 року з діагнозом: політравма, травматичний шок ІІ ступеня, забій ОГК, ускладнена спінальна травма, перелом TH5-TH7 хребців клінічно, забій спинного мозку важкого ступеня, Франке А, відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, забійна рана правого колінного суглоба. Для подальшого лікування дитина переведена до відділення нейрохірургії Рівненської міської лікарні (а.с. 9). В подальшому неповнолітня ОСОБА_3 неодноразово перебувала у лікарнях з приводу отриманих травм.

Постановою слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України у рівненській області від 31 серпня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000226 від 27 травня 2014 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 161-164).

Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6652529 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором застрахована СК «Глобус». Забезпечений транспортний засіб Nissan Maxima QX, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.15).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку, а також вина зазначеної особи.

У пункті 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом першої інстанції досліджено надані позивачем чеки на лікування ОСОБА_3, в тому числі направлення на лікування в Республіку Польща та правильно визначено суму яка підлягає відшкодуванню в розмірі 80 797 грн. 81 коп.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції пославшись на ст.ст. 1193,1194 ЦК України не застосував наслідки цих норм, а саме не зменшив суму відшкодування є безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетрезвому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо), а не проста необачність.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не доведено груба необережність потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши положення ст. 23 ЦК України, глибину фізичних та душевних страждань, з урахуванням вимог розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частинні стягнення моральної шкоди сумі 100 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий А.М. Шеремет

Судді : Н.М. Ковальчук

С.В. Боймиструк