У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Червоноградська міська рада, про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом звільнення та повернення самовільно зайнятих частин земельних ділянок із чужого незаконного володіння, знесення самочинно збудованої на земельній ділянці споруди цегляного сараю, розташованого на межі між суміжними земельними ділянками, знесення самочинно збудованої на земельній ділянці споруди бетонного фундаменту, металевої сіткової огорожі та рослинності на ній, відновлення знищеної, самовільно пошкодженої та самовільно перенесеної межі, шляхом побудови чи відновлення нової огорожі «на старій твердій межі» огорожі та відновлення нових межових знаків, як і нової межі за рахунок відповідача, відновлення та приведення у відповідність знищеної та пошкодженої межі та межових знаків, які існували на основі та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, дослідження питання погодження неправильних та протиправних існуючих меж між земельними ділянками, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом звільнення та повернення самовільно зайнятих частин земельних ділянок із чужого незаконного володіння, знесення самочинно збудованої на земельній ділянці споруди цегляного сараю, розташованого на межі між суміжними земельними ділянками, знесення самочинно збудованої на земельній ділянці споруди бетонного фундаменту, металевої сіткової огорожі та рослинності на ній, відновлення знищеної, самовільно пошкодженої та самовільно перенесеної межі, шляхом побудови чи відновлення нової огорожі «на старій твердій межі» огорожі та відновлення нових межових знаків, як і нової межі за рахунок відповідача, відновлення та приведення у відповідність знищеної та пошкодженої межі та межових знаків, які існували на основі та на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, дослідження питання погодження неправильних та протиправних існуючих меж між земельними ділянками.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки № АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_1, площею 0,0608 га, а також є власником земельної ділянки за договором оренди землі, кадастровий № НОМЕР_4 із площею 0,0052 га, які вона отримала у дарунок 17 травня 2012 року від свого батька ОСОБА_5 Поряд із її домоволодінням за АДРЕСА_1 та двома земельними ділянками (приватною та орендованою) проживає у суміжному земле-домоволодінні під АДРЕСА_2 ОСОБА_3 із своєю сім'єю, який є сином власниці ОСОБА_3 Сарай на земельній ділянці АДРЕСА_2 побудований з порушенням чинного законодавства та існуючих норм і будівельних правил, який стояв завжди (як і криниця), саме: на межі між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2, а на даний час за вищезгаданим сараєм (як і за криницею) відповідачем побудована сіткова огорожа на бетонному фундаменті, саме: на приватній території земельної ділянки НОМЕР_2 позивача, на відстані 0,5 м від стіни сараю ділянки НОМЕР_3. Позивач повідомила відповідача про намір встановити за свої кошти на існуючому вищезазначеному фундаменті огорожі новий пліт із металевого листа (бляхи), що зробити відповідач їй категорично не дозволила, заявивши, що потрібно відступити ще на 10 см на свою територію від нової бетонної огорожі в межах ділянки НОМЕР_2 та монтувати огорожу. Позивач вважала дії відповідача неповагою до принципів добросусідства. ОСОБА_6 самовільно побудував без всіляких узгоджень, погоджень та без відповідних дозволів державних органів цегляний сарай, який розташований саме: на межі між земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_3, від якого встановлена рішенням Червоноградської міської ради тверда межа, яка узаконена та йшла по дерев'яному плоту огорожі, координати якої самовільно порушив відповідач, тому тверда межа на даний час незаконно проходить по території позивача на відстані 0,5 м від стіни вищевказаного сараю розташованого на земельній ділянці НОМЕР_3 (як і не законно проходить на відстані 0,5 м від криниці, яка завжди стояла на межі із суміжною ділянкою НОМЕР_3), що кардинально суперечить вимогам до планів земельних ділянок НОМЕР_3 та АДРЕСА_1, які наглядно функціонують із кресленнями Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації про відвід земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_2, на основі рішень Червоноградської міської ради від 06 вересня 1960 року № 178, від 29 вересня 1960 року № 192, узгоджені із Червоноградським міським виконкомом 30 вересня 1960 року та 20 жовтня 1960 року, а також кардинально суперечить вимогам договору від 20 квітня 1964 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки НОМЕР_2. Відповідач створив позивачу умови, які завдають незручності: затінює ділянку; стічні атмосферні опади стікають на сітковий паркан огорожі та на рослинність, яка розміщена на ньому, а потім стікають на частину земельної ділянки; ці ж стічні опади порушують цілісність паркану; утворюються неприємні запахи від каналізаційної вигрібної ями. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є суміжними власниками і користувачами земельних ділянок, які розташовані за адресами: будинок НОМЕР_2 та АДРЕСА_2.

Червоноградським виконкомом надавалось ОСОБА_5 право на безстрокове користування земельною ділянкою за адресою: будинок АДРЕСА_1 загальною площею 600 кв. м для будівництва житлового будинку на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку від 20 квітня 1964 року.

Згідно із планом земельної ділянки АДРЕСА_2 від 29 вересня 1960 року межа між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 знаходилася впритул до стіни сараю, що розташований на земельній ділянці НОМЕР_3. Відповідно до акта встановлення, погодження та передачі на збереження фізичних позначок меж земельної ділянки від 26 серпня 2011 року ОСОБА_5, земельна ділянка розташована по АДРЕСА_2: В-Г землі ОСОБА_6, від В до Г - межа проходить по металевій огорожі (сітка). Згідно із абрисом обміру земельної ділянки ОСОБА_5, межа між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_2 (від В до Г) йде з відступом від сараю, що знаходиться на земельній ділянці НОМЕР_3.

Відповідно до акта абрису обміру земельної ділянки від 26 серпня 2011 року ніяких претензій при встановлені меж землекористування земельної ділянки НОМЕР_2 не виникало, як у самого землекористувача ОСОБА_5 та представників суміжних землекористувань (ОСОБА_6 та інших). До того ж, сам ОСОБА_5 був ініціатором встановлення та погодження меж земельної ділянки.

23 лютого 2012 року ОСОБА_5 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий № НОМЕР_5, площа 0,0608 га, зареєстрований у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_4. 17 травня 2012 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку за вказаною адресою.

Згідно із відповідді Виконавчого комітету Червоноградської міської ради на скаргу ОСОБА_2 від 23 березня 2015 року з приводу суміжного землекористування із земельною ділянкою НОМЕР_3, при проведенні геодезичних та землевпорядних робіт в натурі (на місцевості) встановлено межі цієї земельної ділянки з прив'язкою до спільної межі, яка визначена і встановлена ще у 2011 році відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 та договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 ОСОБА_5 Розміщення цієї спільної межі, яка на час її встановлення - 26 серпня 2011 року, проходила по огорожі з металевої сітки, погоджено в установленому порядку сусіднім на той час землекористувачем ОСОБА_6 ОСОБА_5 мав в оренді земельну ділянку площею 0,0052 га вздовж АДРЕСА_2 для обслуговування того ж жилого будинку, господарських будівель, споруд.

ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок А-1 з господарськими будівлями та спорудами: цегляна літня кухня - Б, цегляний сарай - В, дерев'яний сарай - Г, дерев'яна вбиральня - Д, споруди № 1, К, І на підставі договору дарування. Згідно із договором дарування, цегляний сарай під літерою В перейшов у власність ОСОБА_3, як й житловий будинок та інші господарські будівлі та споруди, не є самочинно збудованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно із ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 попередній власник - ОСОБА_5, належно оформив технічну документацію на земельну ділянку та погодив межі із суміжними землекористувачами, у тому числі і з відповідачем, за життя жодних претензій щодо спору за земельну ділянку чи господарські споруди, а також встановлення межі не мав, у свою чергу позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, правильно вважали, що відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова