АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1495/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою представником МОГИЛЯН Людмилою Василівною, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У липні 2013 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № ML-001/169/2007 від 27.12.2007 року в розмірі 183 879,24 швейцарських франки, що складається із залишку заборгованості за кредитом - 139 646,67 швейцарських франки та суми несплачених відсотків за користування кредитом - 44 232,57 швейцарських франки; а також пеню за прострочення виконання зобов'язань - 5 366 936 грн. 68 коп. та судові витрати.

Також просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму заборгованості за договором № 001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 27.12.2007 року в розмірі 2 208 грн. 65 коп.

03 квітня 2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині суми заборгованості по кредитному договору № ML-001/169/2007 від 27.12.2007 року та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 147 920, 23 швейцарських франки, що становить 3 392 422 грн. 50 коп. і складається із залишку заборгованості за кредитом - 139 646,67 швейцарських франки та суми несплачених відсотків за користування кредитом - 8273,56 швейцарських франки (нараховані за період з 12.10.2009 року по 28.05.2010 року); а також пеню за прострочення виконання зобов'язань - 13 115 988 грн. 17 коп. (нарахована за період з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в особі представника Могилян Л.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у позовному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст. 261, 530, 631 ЦК України, оскільки позивачем строк позовної давності не пропущено, адже датою остаточного повернення кредиту є 26.12.2027 року.

Також вважає неправильним застосування правових позицій Верховного Суду України про сплив строку позовної давності щодо кожного із щомісячних платежів по кредиту, строк погашення яких визначається графіком, оскільки позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, тоді як у позові відмовлено у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Могилян Л.В. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були задоволені: стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості 187 879 швейцарських франків та пеню в сумі 3 366 936 грн. 68 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором кредитування поточного рахунку - 2208 грн. 65 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року зазначене рішення було скасоване в частині стягнення суми заборгованості - 187 879 швейцарських франків та пені в сумі 3 366 936 грн. 68 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 170 979,04 швейцарських франки та пеню в сумі 1 812 629 грн. 50 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року - скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-001/169/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 144 142 ,5 швейцарських франки, строком до 26 грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 27 грудня 2007 року було укладено договір поруки № SR-001/169/2007 та договір поруки № SR-001/169/2007/1 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5

Також 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за яким відповідачу було встановлено ліміт овердрафту в 5000 грн. під зобов'язання сплатити суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за договором кредиту № ML-001/169/2007 від 27.12.2007 року та за вищевказаними договорами поруки.

На підставі договору факторингу № 27/01/12 від 27.01.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за договором про кредитування поточного рахунку від 27.12.2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Також судом встановлено, що станом на 31.03.2015 року у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № ML-001/169/2007 від 27.12.2007 року виникла заборгованість у розмірі 147 920, 23 швейцарських франки, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року становить 3 392 422 грн. 50 коп. і складається із залишку заборгованості за кредитом - 139 646,67 швейцарських франки та суми несплачених відсотків за користування кредитом - 8273,56 швейцарських франки (нараховані за період з 12.10.2009 року по 28.05.2010 року); а також пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 13 115 988 грн. 17 коп.

Заборгованість відповідача ОСОБА_3 за договором № 001/23504/07/1 від 27.12.2007 року станом на 22.05.2013 року становить 2208 грн. 65 коп.

17 листопада 2009 року ПАТ «ОТП Банк» направив на адресу позичальника ОСОБА_3 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-001/169/2007, в якій банк на підставі п.1.9 кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань у повному обсязі ( заборгованості за кредитом - 139 765,45 швейцарських франки; за відсотками - 2504,04 швейцарських франки; 7750 грн. 78 коп. пені та 75 грн. штрафу) протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги ( а.с. 214, том 1). Зазначена вимога була отримана ОСОБА_3 21 листопада 2009 року.

З позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ПАТ «ОТП Банк» звернувся 15 березня 2010 року, однак ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 17 січня 2012 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з поручителів, адже зверненням до Голосіївського районного суду м. Києва 15 березня 2010 року про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п.1.9 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору

Відмовляючи у позові до відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право, надіславши 17 листопада 2009 року вимогу позичальнику про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів.

З позовом про стягнення заборгованості ПАТ «ОТП Банк» звернувся 15 березня 2010 року, проте вказана позовна заява була залишена без розгляду ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2012 року, а згідно з положенням ч.1 ст. 261 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Враховуючи, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з даним позовом до суду 11 липня 2013 року, то ним пропущено трирічний строк позовної давності і поважних причин пропуску такого строку ним не наведено, а тому суді першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що оскільки кредитним договором № ML-001/169/2007 передбачено кінцевий термін погашення кредиту 26.12.2027 року і графік погашення кредиту, яким встановлено внесення щомісячних платежів на весь період користування кредитом по грудень 2027 року, то строк позовної давності не може вважатись пропущеним щодо чергових щомісячних платежів.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 листопада 2009 року кредитором АТ «ОТП Банк» було складено на адресу позичальника ОСОБА_3 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. У вказаній вимозі зазначалось, що враховуючи допущені ОСОБА_3 порушення та не погашення належних до сплати сум кредиту та відсотків, банк на підставі п.1.9 кредитного договору «вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі», а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок в АТ «ОТП Банк» суму кредиту - 139 765,45 швейцарських франки; відсотків - 2504,04 швейцарських франки; 7750 грн. 78 коп. пені за порушення строків повернення кредиту та 75 грн. штрафу ( а.с. 70, том 1).

Відповідно до опису вкладення в цінний лист ( а.с. 71, том 1), зазначена вимога була направлена на адресу ОСОБА_3 21 листопада 2009 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Зазначеним рішенням встановлено, що відповідач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, направивши 21.11.2009 року позивачу відповідну вимогу, в якій встановив новий термін виконання зобов'язання ( 30 днів з дня отримання повідомлення). Повідомлення було отримане позивачем 27.11.2009 року. По закінченню 30-денного терміну, протягом якого вимога не була виконана, а саме, починаючи з 28.12.2009 року, у відповідача виникло право на стягнення заборгованості. ( а.с. 167-176, том 2).

Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов вірного висновку, що у зв'язку з порушенням боржником графіка погашення кредиту та виникненням заборгованості, кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п.1.9 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, вимагаючи дострокового погашення кредиту, чим змінив строк виконання зобов'язання, який настав 28 грудня 2009 року.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що надіслання такої вимоги є правом кредитора, а тому не повинно вважатись встановленням нового строку остаточного виконання зобов'язань, адже строк погашення кредиту встановлено договором - 26.12.2027 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/або інших зобов'язань за цим договором. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Пунктом 1.9.2 договору передбачено, що у будь-який час після пред'явлення банком вимоги і до її фактичного виконання позичальником, банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання здійснюється банком в письмовій формі. В разі такого відкликання банком вимоги, боргові зобов'язання підлягають виконанню позичальником у розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони не домовились про інше.

Таким чином, зі змісту зазначених умов договору вбачається, що кредитним договором однозначно встановлено, що у разі направлення вимоги банком про дострокове виконання зобов'язань в цілому строк погашення кредиту вважається таким, що настав.

Зазначене також підтверджується змістом позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості, що була пред'явлена до Голосіївського районного суду м. Києва 15 березня 2010 року ( а.с. 72-78, том 1).

Зі змісту цієї позовної заяви також вбачається, що правом відкликати вимогу про дострокове погашення кредиту, передбаченим п.1.9.2, банк не скористався, а наполягав на достроковому виконанні зобов'язань позичальником та поручителями.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постановах № 6-190цс14, № 6-616цс15, № 6-1077цс-15, № 6-933цс15, № 6-2056цс15, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові № 6-616цс15 від 06.07.2015 року, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно встановлені обставини, що строк виконання основного зобов'язання за даним кредитним договором був змінений банком на 28 грудня 2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 1 ст. 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, не зважаючи на пред'явлення ПАТ «ОТП Банк» 15 березня 2010 року позову до Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості, чим було перервано перебіг позовної давності, трирічний строк позовної давності у даному випадку позивачем пропущено, оскільки ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2012 року позов було залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання, а з даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду 11 липня 2013 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідно до заяви про зміну розміру позовних вимог (зменшення суми процентів та збільшення розміру пені), позивачем пред'явлено до стягнення проценти, нараховані по 28.05.2010 року, то позовна давність спливла також щодо вказаних вимог.

Оскільки відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав пропуску строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно звільнив від відповідальності поручителів, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-190 цс14, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Разом з тим, не зважаючи на дотримання кредитором шестимісячного строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, та звернення до суду з позовною вимогою до поручителів 15 березня 2010 року, тобто протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання (28 грудня 2009 року), представник позивача не з'являвся у судові засідання для розгляду справи, тому позов залишено судом без розгляду. З даним позовом позивач звернувся до боржника та поручителів 11.07.2013 року, пропустивши трирічний строк позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач також вказує, що посилання суду першої інстанції на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованим, оскільки зазначене рішення жодним чином не впливає на заборгованість за кредитом, адже виконавчий напис не виконано, заборгованість не погашено.

Проте такі доводи є безпідставними оскільки в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин.

Також обставина щодо направлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту від 17.11.2009 року доведена наявними у даній справі доказами.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом неправильно застосовані правові позиції Верховного Суду України, оскільки у даному випадку погашення кредиту повинно відбуватись за графіком, передбаченим кредитним договором, у строк до 26.12.2027 року, тому позовна давність має бути обчислена окремо по кожному простроченому платежу, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки після зміни банком строку виконання зобов'язання - до 28 грудня 2009 року строки сплати усіх наступних щомісячних платежів, передбачені графіком погашення кредиту, втратили правове значення, адже згідно з п.1.9.1 кредитного договору та відповідно до вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати.

Посилання представника позивача на ті обставини, що перебіг строку позовної давності по стягненню заборгованості за договором № 001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 22.02.2007 року починається 22.02.2013 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту вказаного договору, він укладений 27.12.2007 року, а п.6.1 договору визначено, що будь-який кредит, виданий в рамках овердрафту, має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту ( а.с. 30, том 1).

Враховуючи, що відповідно до виписки з особового рахунку ( а.с. 124, том 1), сума заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі непогашеного кредиту 1287 грн. 79 коп. (а.с. 33, том 1), що пред'явлена до стягнення у даному позові, виникла станом на 01.02.2010 року, то враховуючи визначений цим договором строк погашення, позовна давність також спливла і щодо вимог про стягнення заборгованості за договором №001/23504/07/1.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: