Ухвала

іменем україни

18 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмет-Трейд», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Спільні інвестиційні проекти», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрометпостач», відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилалась на те, що 14 березня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпрометпостач» (далі - ТОВ «Дніпрометпостач») та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «КБ «Південкомбанк») було укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 120К-13Ю. У забезпечення виконання ТОВ «Дніпрометпостач» зобов'язань за кредитним договором між ним та банком 14 березня 2011 року було укладено договір застави автотранспортного засобу № 120З_13Ю/1, відповідно до умов якого він передав в заставу банку: сідловий тягач Е, марки DAF, модель ТЕ47ХS; напівпричеп-бортовий Е, марки Schwarzmuller; сідловий тягач Е, марки DAF, модель ТЕ95ХF; напівпричеп-бортовий Е, марки Krone SDP27; самоскид С, марки HOWO.

21 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 3184, за яким запропоновано звернути стягнення на зазначене вище рухоме майно, що належить йому на праві власності та за рахунок коштів від реалізації майна, задовольнити вимоги банку у розмірі 8 788 012 грн 37 коп.

Вказуючи, що приватний нотаріус вчинила виконавчий напис з порушенням вимог діючого законодавства, позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений 21 червня 2012 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виконавчий напис, вчинений 21 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3184 визнано таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого 21 червня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3184 таким, що не підлягає виконанню.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на вимогах закону та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

О.В. Ступак

Колегія суддів: