АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1831/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Ротаєнко Д. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: апелянта ОСОБА_6,

адвоката Горбунова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и л а :

07 листопада 2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області про визнання заповіту нікчемним, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10. До дня своєї смерті - 24.07.2012 року вона склала заповіт на ОСОБА_9, заповідаючи їй земельні ділянки площею 2,5216га та 2,522га, які розташовані на території Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Монастирищенського нотаріального округу Черкаської області Горбуновою М.І.

26.03.2013 року ОСОБА_10 склала ще один заповіт, посвідчений секретарем Половинчицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, яким ще раз підтвердила, що ОСОБА_9 є єдиним спадкоємцем на зазначені земельні ділянки.

Позивач вказує, що в шестимісячний строк вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 Після закінчення цього строку, вона звернулась до приватного нотаріуса по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину та дізналася, що відповідач ОСОБА_6 також подала заяву про прийняття спадщини і надала заповіт від 20.03.2013 року, посвідчений секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_10 на все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалось.

Проте, на її думку, заповіт від 20 березня 2013 року викликає обґрунтовану підозру в його легітимності, оскільки ОСОБА_10 при своєму житті ніколи і ні з ким не заводила розмов про те, що має намір визначити спадкоємцем після своєї смерті будь-кого іншого, крім ОСОБА_9, що підтверджується заповітами від 24.07.2012 року та від 26.03.2013 року. У заповіті від 20.03.2013 року, який надано відповідачем, відмічено, що "заповіт складено о 12 год. 20 хв. на прохання заповідача за допомогою технічних засобів...", при цьому не роз'яснено, які технічні засоби та для чого були використані, що не-відповідає вимогам закону. Крім того, підпис ОСОБА_10 та рукописний запис про власноручне його підписання дуже відрізняється від таких записів та підписів відповідача, вчинених в присутності приватного нотаріуса та секретаря Половинчицької сільської ради, що викликає обґрунтований сумнів, що в заповіті від 20.03.2013 року такий запис та підпис виконано власноручно ОСОБА_10

Тому просить суд визнати нікчемним заповіт від 20 березня 2013 року, посвідчений секретарем сільської ради с. Жовтневе Монастирищенського району Черкаської області, виданий від імені ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім'я ОСОБА_6 та стягнути судові витрати з відповідача на її користь.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано заповіт від 20 березня 2013 року, посвідчений секретарем сільської ради с.Жовтневе Монастирищенського району Черкаської області, виданий від імені ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім'я ОСОБА_6 нікчемним.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судові витрати в сумі 487,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, вважаючи, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити по справі нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської області був порушений порядок посвідчення заповіту та складений із порушенням вимог щодо його форми.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному рішенні, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Встановлено, що 24.07.2012 року ОСОБА_10 склала заповіт на позивача ОСОБА_9, заповідаючи їй земельні ділянки площею 2,5216 га та 2,522 га, які розташовані на території Шабастівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Монастирищенського нотаріального округу Черкаської області Горбуновою М.І. (т. 1, а.с. 10).

20.03.2013 року ОСОБА_10 склала заповіт на ОСОБА_6, заповідаючи їй все своє майно де б воно не було і з чого воно не складалося (т. 1, а.с. 9).

В матеріалах справи знаходиться також заповіт від 26.03.2013 року, згідно якого ОСОБА_10 склала заповіт на ОСОБА_9 земельну ділянку (пай) площею 2,522 га згідно державного акта серія НОМЕР_1 виданий 02 червня 2001 року та земельну ділянку (пай) площею 2,5216 га, згідно державного акта серія НОМЕР_2 виданий 01 серпня 2007 року (т. 1, а.с. 8).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року визнано заповіт від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 від 26 березня 2013 року № 19 посвідчений секретарем Половинчицької сільської ради Монастирищенського району Черкаської області нікчемним, так як, відповідно до висновку експертизи, підписи від імені ОСОБА_10 виконані не ОСОБА_10, а іншою особою шляхом копіювання «на просвіт». Рішення набрало законної сили 04.01.2016 року.(т.1 а.с.150-158).

Відповідно ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 7).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Також, підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК України); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Із заповіту ОСОБА_10 від 20 березня 2013 року вбачається, що він складений у письмовій формі, особисто підписаний спадкодавцем та посвідчений секретарем Жовтневої сільської ради Монастирищенського району Черкаської областю. Крім того, даний заповіт зареєстрований в Реєстрі за № 05 (т. 1, а.с. 9).

Позивач ОСОБА_9 в заяві посилається на порушення вимог щодо порядку посвідчення заповіту та порушення вимог щодо його форми, оскільки рукописний запис про власноручне його підписання та підпис виконаний не спадкодавцем ОСОБА_10.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2016 року по справі ОСОБА_9 до ОСОБА_6, Жовтневої сільської ради про визнання заповіту нікчемним було призначено судову почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с. 176).

Відповідно до висновку експертів № 1787/1788/16-32 від 11.05.2016 року, рукописні записи в заповіті від 20 березня 2013 року «Мною ОСОБА_10 текст заповіту прочитано вголос та власноручно підписано» виконано однією особою-ОСОБА_10 та підпис у заповіті від 20 березня 2013 року також виконано ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 224 на звороті).

Проте, в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка як секретар сільської ради посвідчувала заповіт від 20.03.2013 року в силу своїх службових обов'язків від імені ОСОБА_10, пояснила, що заповідач не могла прочитати самостійно текст заповіту внаслідок того, що «попливли букви», а тому вона його зачитала вголос заповідачу. Запис про прочитання нею заповіту записала помилково, так як не має юридичної освіти. Саме дані покази покладені судом в основу рішення про задоволення позову.

Однак, колегія оцінює такі покази критично, оскільки вони суперечать письмовим доказам по справі, адже в самому заповіті так і зазначено самим заповідачем, що вона прочитала заповіт вголос і власноручно його підписала.

Крім того, позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача, або ж нерозуміння ОСОБА_10 значення своїх дій чи неможливість ними керувати, не здобуто їх і судом. Відсутні також докази того, що сама заповідач ОСОБА_10 мала якісь вади зору, чи погано бачила, оскільки законодавець роз'яснив, що лише якщо заповіт був записаний нотаріусом під диктовку спадкодавця і останній через фізичні вади не може особисто прочитати заповіт, його посвідчення має відбуватися за участю не менше як двох свідків (абз. третій ч.2 ст. 1248, ч.2 ст.1253 ЦК України).

Аналогічні норми зазначені в п.157 Інструкції Мін'юсту від 03.03.2004 року, №20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі-Інструкції).

Слід зауважити, що сама позивач у своїй заяві не вказує на обставину - відсутність свідків при прочитанні заповіту, як на підставу визнання його нікчемним, тоді як суд у своєму рішенні, як на основну підставу задоволення позову, вказав саме на дану обставину, вийшовши при цьому за межі позовних вимог.

Що стосується посилання позивачки на те, що в заповіті не роз'яснено, які технічні засоби та для чого були використані при складанні заповіту, то такі посилання є безпідставними, оскільки в самому заповіті зазначено, що заповіт складено на прохання заповідача за допомогою технічних засобів. З нього також видно, що це загальноприйнятий технічний засіб, яким може бути друкарська машинка або комп'ютер.

Така форма складання заповіту не суперечить нормам закону і, зокрема, ч.2 ст. 1248 ЦК України, де зазначено що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Як зазначено вище, в заповіті самою заповідачем записано: «Мною, ОСОБА_10, заповіт прочитано вголос, власноручно підписано».

Про достовірність даного запису свідчить висновок експерта, на який суд посилається вище.

Тому з висновком суду про недотримання секретарем Жовтневої сільської ради порядку посвідчення заповіту, передбаченого п.157 Інструкції, або норм ст.ст. 1248,1253 ЦК, на які вказує суд у рішенні і що, на думку суду, тягне нікчемність заповіту, погодитись не можна.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Аналізуючи наведені вище факти і обставини, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позову, так як позивачем не надано належних і допустимих доказів в підтвердження його вимог.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та містять в собі підстави, визначені ст.309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному об'ємі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, неправильно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті та дав їм неналежну правову оцінку, неправильно визначивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв незаконне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6, Жовтнева сільська рада Монастирищенського району Черкаської області про визнання заповіту нікчемним відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :