Єдиний унікальний номер 722/1404/16-ц
Номер провадження 2/722/335/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

за участі позивача: ОСОБА_1

її представника: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

та його представника: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 18.05.2012 року. Під час шлюбу у них народився син, ОСОБА_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати із нею в с. Богдан Рахівського району Закарпатської області. У звязку із хворобливим станом, їхній малолітній син потребує зміни кліматичних умов проживання. Тому, вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на виготовлення проїзного документа для дитини та вивезення її за кордон до Чеської Республіки в літній період для його лікування. Однак, з невідомих їй причин, відповідач відмовляє їй в цьому.

Просила надати дозвіл, без згоди батька, на виготовлення проїзного документу та тимчасове вивезення дитини ОСОБА_1 до Чеської Республіки в період з 01.07.2016 року по 31.10.2016 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

При цьому, позивач зазначила, що вона протягом тривалого часу, періодично живе та працює в м. Прага Чеської Республіки нянькою. ЇЇ малолітній син часто хворіє бронхітом, у звязку з чим вона має намір вивезти його до Чехії на обстеження та лікування. Однак в якому медичному закладі він буде проходити обстеження та лікування, їй не відомо.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених в запереченні на позов.

Заслухавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.152 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» визначено, що оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року, який було розірвано рішенням Сокирянського районного суду від 18.05.2012 року (а.с.7).

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6), який в даний час проживає з матірю за адресою: вул. Борканюка, 66 с. Богдан Рахівського району Закарпатської області ( а.с. 8).

Згідно довідки №15 виданої Рахівським центром первинної медичної санітарної допомоги 18.03.2016 року, малолітній ОСОБА_1 пройшов медичний огляд, за результатом чого йому було поставлено діагноз «J22» та рекомендована зміна кліматичних умов, дообстеження та лікування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, під час розгляду справи, як позивачем так і її представником не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність виїзду за межі України дитини, і такий виїзд є необхідним саме в інтересах останньої.

Крім цього, в обґрунтування своїх вимог позивачем та її представником не було надано доказів на підтвердження того, що дитина потребує лікування саме на території Чеської Республіки та неможливості отримання такого лікування на території України. Не надано суду також доказів стосовно замовлення лікування малолітнього ОСОБА_1, з визначенням конкретного періоду лікування та терміну перебування дитини у лікувальному закладі, не зазначено місця знаходження лікувального закладу, місця перебування та адресу проживання дитини за кордоном.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно необхідності вивезення її малолітнього сина до Чеської Республіки на лікування є необґрунтованими та обєктивно нічим не підтвердженими. Пояснення надані нею під час розгляду справи, зокрема неможливість повідомити суд про місце проживання, назви лікувального закладу, наявність у неї систематичної роботи в Чеській Республіці, ставлять під сумнів саме мету вивезення дитини за кордон.

Довідка видана Рахівським центром первинної медичної санітарної допомоги №15 від 18.03.2016 року не враховується судом як належний доказ, на основі якої можуть бути задоволені позовні вимоги, оскільки з вказаної довідки не вбачається які саме кліматичні умови, якої країни, є необхідними для оздоровлення дитини. Не міститься у вказаній довідці рекомендацій лікаря стосовно того, якого саме лікування потребує дитина, із вказівкою на перелік медичних процедур та напрямку лікування.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, зясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України», ст.313 ЦК України, керуючись ст.ст.3,8, 10-11, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: