Справа № 185/8115/15-ц
Провадження № 2/185/119/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суду Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Врона А.О., за участю секретаря - Шанька С.П., за участю представника відповідача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом доОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", в якому просить стягнути в рахунок відшкодування майнової шкоди 39433 грн. 32 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., 500 грн. сплачених експерту за дослідження скутера.

В позові посилалась на те, що 12 вересня 2014 року на автодорозі Павлоград-Лозова-Мерефа в районі 154 км сталося зіткнення за участю водія ОСОБА_3, яка керувала автомобілем Mitsubishi Outlander держ.н. НОМЕР_3, водія ОСОБА_4, який керував мопедом ВТ-49 QT-7, в результаті якого син позивача, водій мопеда ОСОБА_4 був смертельно травмований. За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №0000349. В ході досудового розслідування слідчий визнав маму загиблого ОСОБА_4 потерпілою.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явились, просили розглянути справу без їх участі, вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що загиблий ОСОБА_4 був винний в дорожньо-транспортній пригоді, що сталась, вказав, що не згоден з висновком оцінювача, оскільки оцінка мопеда ВТ-49 QT-7 була здійснена з рядом порушень, позивачем включено до відшкодування шкоди чеки, за якими позивач купувала продукти, що не підлягає відшкодуванню, чеки на купування ліків, які датовані після смерті ОСОБА_4, при цьому ліки були куповані в м.Дніпропетровську, а не в м.Павлограді.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2014 року приблизно о 20.55 годині зі сторони м. Павлограда по а/д «Павлоград-Лозова-Мерефа» рухався автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3, зі сторони м. Лозова в напрямку м.Павлограда рухався мопед «Альфа-Вентус» під керуванням водія ОСОБА_4. Під час їх зближення в районі 154 км а/д «Павлоград-Лозова-Мерефа», сталося зіткнення мопеда «Альфа-Вентус» з автомобілем «Mitsubishi Outlander». В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні ім. Мечникова м. Дніпропетровськ. Позивач є матір'ю ОСОБА_4 згідно свідоцтва про народження.

13.09.2014 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000349.

Постановою слідчого відділу Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09 квітня 2015 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діянні водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Як вбачається з постанови слідчого відділу Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження, висновком автотехнічної експертизи № 70/27-33 від 02.03.2015 року встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинна була діяти згідно до вимог п. п. 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України, у даній дорожній обстановці водій мопеда «Альфа-Вентус» ОСОБА_4 повинен був діяти згідно до вимог п. п. 10.1, 19.1 «б» Правил дорожнього руху України. Відповісти на питання стосовно технічної можливості запобігти дану ДТП з боку водія «Mitsubishi Outlander» д.н.НОМЕР_3 ОСОБА_3 - не видається можливим з причин вказаних в дослідницькій частині. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander» для водія мопеда «Альфа-Вентус» ОСОБА_4 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. Відповісти на питання чи відповідають (не відповідають) дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, та якщо не відповідають то чи знаходяться дані невідповідності в причинному зв'язку з настанням даної ДТП - не надається можливим з причин вказаних в дослідницькій частині. У даній дорожній обстановці дії водія мопеда «Альфа-Вентус» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з настанням даної ДТП. За умови якщо водій мопеда «Альфа-Вентус» ОСОБА_4 рухався з вимкнутим світлом фари, то його дії не відповідають вимогам п. 19.1 «6» Правил дорожнього руху України, але дані невідповідності не знаходяться в причинному зв'язку з настанням даної ДТП.

Тобто експерт прийшов до висновку, що дії водія мопеда «Альфа-Вентус» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, однак експерт не встановив чи відповідають (не відповідають) дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, та якщо не відповідають то чи знаходяться дані невідповідності в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Крім того, зменшення розміру відповідальності особи, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, можливе за її письмовою вимогою, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (стаття 1204 ЦК). При цьому порядок доведення таких обставин є аналогічним порядку, передбаченому для визначення втрати працездатності.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Таким чином, позивач як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особою, яка завдала шкоди смертю потерпілого, відшкодовуються необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству, що передбачено статтею 2 Закону «Про поховання та похоронну справу». Зазначення в абзацах 8-10 сполучення слів «поховання та поминання» свідчить про те, що ці церемонії є різними стадіями процесу, пов'язаного зі смертю особи.

Верховний Суд України в ухвалі від 29 вересня 2010 року по справі № 6-35316св10 зазначив, що витрати, понесені на організацію поминального обіду, не відносяться до витрат з поховання. Тому вимоги позивача про стягнення коштів на організацію поминального обіду не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника вартістю 8848 грн., оскільки відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, судам потрібно врахувати, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості.

Вказана у позові вартість пам'ятника є вищою ніж гранична вартість стандартних пам'ятників у відповідній місцевості визначеної у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» №45 від 03.10.2008 року, що для Дніпропетровської області складає 2000 грн.

Таким чином, на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню 28259 грн. 66 коп., враховуючи витрати на лікування в розмірі - 3126,11 грн., витрати на спорудження пам'ятнику - 2000 грн., витрати на поховання - 5063 грн. 55коп. (4370 грн. згідно накладної від 18 вересня 2014 року + 590 грн. згідно квитанції від 18 вересня 2014 року + 103 грн. 55 коп. згідно договору-замовлення від 18 вересня 2014 року №1005), матеріальна шкода, завдана внаслідок пошкодження мопеда «Альфа-Вентус», в розмірі 17570 грн. згідно висновку спеціаліста №086/15від 14 липня 2015 року, витрати в розмірі 500 грн., понесені на проведення дослідження матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження мопеда «Альфа-Вентус».

При цьому, посилання представника відповідача, що чеки на купування ліків датовані після смерті ОСОБА_4 не відповідають дійсності, оскільки ліки куповані з 12 вересня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, дату смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні ім. Мечникова м.Дніпропетровськ, тому ліки були куповані в м.Дніпропетровськ.

Враховуючи незгоду представника відповідача з розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження мопеда «Альфа-Вентус», в розмірі 17570 грн. згідно висновку спеціаліста №086/15 від 14 липня 2015 року, судом було роз'яснено право на проведення експертизи із зазначеного питання, проте представник відповідача таким правом не скористався.

Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", про відшкодування шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 28259 (двадцять вісім тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 782 (сімсот вісімдесят дві) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено 08 серпня 2016 року.

Суддя А. О. Врона