Справа № 373/705/16-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/4586/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 09.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 19 по вул. Чехова у м. Переяслав-Хмельницький Київської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку по вул. Чехова, 19 у м. Переяслав-Хмельницький Київської області на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 зареєстрований у зазначеному будинку, однак, з жовтня 2014 року не проживає в ньому та переїхав на постійне місце проживання до співмешканки. Відповідач не бере участі у сплаті комунальних послуг, в утриманні будинку, його особисті речі в будинку відсутні.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у судовому засіданні встановлено, що він забрав речі з будинку позивача у березні 2016 року. На момент розгляду справи у суді ОСОБА_2 дійсно не проживає у будинку позивача, оскільки остання створила неможливі умови спільного проживання, викрала у відповідача особисті документи. У відповідача відсутнє інше житло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку №19 по вул. Чехова м. Переяслав-Хмельницький Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 листопада 1999 року.

01 грудня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 02 жовтня 2009 року ОСОБА_2, як чоловік позивача, був зареєстрований у житловому будинку за вищезазначеною адресою.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання № 38/04 від 19 квітня 2016 року зазначено, що на даний час в будинку №19 по вул. Чехова в м. Переяслав-Хмельницький Київської області зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_4 з малолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 у вказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає. Зі слів ОСОБА_3 відповідач знаходиться по вул. Коцюбинського, 19 у м. Переяслав-Хмельницький, де проживає зі співмешканкою близько 1,5 роки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач втратив право користування житловим будинком, оскільки залишив помешкання за власною ініціативою, без наміру чи домовленості з позивачем про повернення до місця реєстрації та проживання на умовах договору найму житла у звязку з припиненням сімейних відносин. Реєстрація відповідача в будинку носить формальний характер та створює перешкоди власнику у здійсненні права вільного користування та розпорядження своїм майном.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначає про те, що відповідач не проживає у житловому будинку з жовтня 2014 року. Однак, позивачем не надано жодних доказів того, що у період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року ОСОБА_2 не проживав в будинку позивача, а тому втратив право користування ним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 надала до суду акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19 квітня 2016 року, який, на її думку, є підтвердженням не проживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік. Однак, вказаний акт не може бути взятий до уваги, оскільки він складений 19 квітня 2016 року, а зазначена в ньому обставина щодо не проживання в житловому будинку відповідача близько півтора року, записана зі слів позивача. Зазначений акт не підтверджує обставини, якими ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги щодо не проживання відповідача з жовтня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Мережко М.В.

ОСОБА_6