Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі : головуючого судді Верніка В.М.
при секретарі : ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, із участю третьої особи - Виконавчого комітету Жмеринської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,
Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 08.06.2016 року звернувся до Жмеринськогуо міськрайонного суду, вказавши, що ОСОБА_3 з 26.11.2010 року перебувала зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду від 03.02.2015 року розірвано. Пояснив, що від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та після розлучення вони домовились, що їхня спільна дитина буде проживати разом з матірю, оскільки відповідач на протязі останніх двох років понад сім місяців на рік працює у Швейцарії. Повідомив, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, оскільки між колишнім подружжям відбулась домовленість, згідно якої позивач не буде звертатись до суду з приводу стягнення аліментів на користь дитини та чинити відповідачу перешкод у виїзді за кордон, якщо останній, в свою чергу, не буде чинити перешкод у вивезенні їхньої спільної дитини за кордон. Відповідно до довідки Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Жмеринського міськраойнного управління юстиції Вінницької області від 24.05.2016 року №5/6271 виданої ОСОБА_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у вказаному відділі ДВС немає на виконанні виконавчого листа про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини з ОСОБА_4 та відділ не володіє інформацією про отримання чи неотримання аліментів позивачем. Саме так і було на початку їх домовленості, що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 03.02.2016 року про те, що ОСОБА_4 дає свою згоду на тимчасові поїздки за кордон до Грузії з метою відпочинку та оздоровлення на період з 20 лютого 2015 року по 20 травня 2015 року, своєї малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, ситуація між колишнім подружжям суттєво змінилась після того, як позивачка повернулась з Грузії, де вона 28.04.2015 року уклала шлюб з Отаром Сонгулашвілі, про що видано Свідоцтво про шлюб АРДС Службою цивільного реєстру м. Тбілісі та після укладення шлюбу ОСОБА_3 видано картку постійного місця проживання, але не дивлячись на деякі непорозуміння, відповідач після тривалих вмовлянь позивачки, все ж таки надав ще одну заяву від 07.10.2015 року про надання згоди на тимчасові поїздки за кордон до Грузії з метою відпочинку та оздоровлення на період з 01 листопада 2015 року по 01 лютого 2016 року, своєї малолітньої дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначив, що остаточно відносини погіршились між сторонами після того, як відповідач дізнався про те, що ОСОБА_3 народила дитину від свого теперішнього чоловіка. Також вказав, що у березні 2016 року позивач знову звернулась до відповідача стосовно надання згоди на тимчасові поїздки до Грузії, але відповідач відмовився добровільно надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не навів, а тому вони вважають, що відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у звязку з чим така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої ОСОБА_5 шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному розвитку, порушує право дитини на гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Наголосив, що позивач ОСОБА_3 має намір поїхати до свого чоловіка, який на відміну від рідного батька, піклується про дитину, намагається підтримувати її матеріально, надає можливість дитині подорожувати, розвивати свій світогляд, натомість відповідач, постійно перебуває за кордоном, не виконує батьківські обов'язки у повному обсязі, участі в житті дитини не приймає, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, а тому через те, що відповідач не надає згоди на виїзд доньки за межі України позивач буде змушена залишитись на Україні та не матиме змогу поїхати до Грузії, оскільки не матиме з ким залишити дитину, яка потребує постійного батьківського догляду та уваги. Посилаючись також на те, що для оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон необхідний дозвіл батька, який по-перше, не завжди погоджується його надати, а по-друге, із-за постійного перебування за кодоном не може його надавати коли виникає така потреба, крім того постійне поновлювання письмових дозволів відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач здійснює за свій кошт, що несе за собою відповідні матеріальні витрати, які можна використати на необхідні речі та їжу для дитини, представник позивача просив надати ОСОБА_3 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_4 до досягнення дитиною 16-річного віку, а також дозволити ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_4, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країн ближнього та дального зарубіжжя до досягнення дитиною 16-річного віку.
В судове засідання позивач ОСОБА_3 та представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися, однак представник позивача адвокат ОСОБА_2 та представник третьої особи Виконавчого комітету Жмеринської міської ради ОСОБА_6 подали попередньо до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, в якій представник позивача уточнив заявлені вимоги щодо дозволу ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_4 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до країни Грузія та інші позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а представник третьої особи вказав про вирішення даного позову на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_4, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.29), вдруге не зявився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин неявки чи розгляд справи у його відсутності не представив.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.
Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.29) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду.
Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно з вимогами ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Статтями 3,6 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адмністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.
За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України (Правил), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до п.п.1 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" багаторазове вивезення дитини за кордон не заборонено.
Згідно ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує певні права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права визначає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Так, згідно копії свідоцтва про народження серії 1-АМ №187853 (а.с.10) батьками ОСОБА_5, 17.03.2011 року, стосовно якої заявлено вимогу щодо надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька, значаться сторони по справі: матір ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4
З копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 03.02.2015 року (а.с.12) вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 26.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №368, розірвано.
Відповідно до довідки Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 24.05.2016 року №5/6271 виданої ОСОБА_3, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у Жмеринському відділі ДВС немає на виконанні виконавчого листа про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини з ОСОБА_4 і відділ не володіє інформацією про отримання чи неотримання нею аліментів.
Згідно довідки Дошкільного навчального закладу №4 "Вишенька" від 17.05.2016 року №34 (а.с.15) дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, відвідує даний навчальний заклад з трирічного віку і до теперішнього часу, приводить її та забирає із закладу її мати ОСОБА_3, яка постійно відвідує батьківські збори та цікавиться життям дитини у дитячому садку.
З копій нотаріально завірених заяв від 03.02.2015 року (а.с.16) та від 07.10.2015 року (а.с.17) вбачається, що відповідач ОСОБА_4 надавав свою згоду на тимчасові поїздки за кордон до Грузії з метою відпочинку та оздоровлення відповідно на період з 20 лютого 2015 року по 20 травня 2015 року та з 01 листопада 2015 року по 01 лютого 2016 року.
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються.
Враховуючи викладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що суду при розгляді даної справи ніким із заінтересованих осіб не повідомлено про існування обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 за межі України для оздоровлення та відпочинку, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Республіки Грузія без згоди батька та виготовлення для цього проїзного документу, так як вони ґрунтуються на достовірних та допустимих доказах, узгоджуються з вимогами чинного законодавства, не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб, а відтак підлягають до задоволення.
З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача стягненню на його користь з відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.1).
Враховуючи викладене, керуючись ст.3, 6 Конвенції про права дитини, ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.7, 141, 157 СК України, ст.2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, ст.3, 5, 8, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, у супроводі матері ОСОБА_3 до Республіки Грузії до виповнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до 17.03.2027 року.
Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон за межі України щодо малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 551 гривню 20 копійок судового збору.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд .

Суддя Вернік В.М.