Справа № 461/3382/16 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/4567/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2016 рокуповернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_2 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що предметом даного позову є стягнення надбавки за вислугу років, яка згідно ст.ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці» входять до фонду заробітної плати. Звертає увагу суду на те, що у позивача відсутні будь-які докази нарахування йому надбавок за вислугу років, оскільки такі надбавки відповідачем взагалі не нараховувались, а відтак існує спір щодо права на отримання вказаної надбавки.

На підставі вищенаведеного та покликаючись на роз'яснення, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», вважає, що розгляд заявлених ним позовних вимог у порядку наказного провадження не допускається, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та «направити справу до суду першої інстанціїдля розгляду по суті».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 96, ч.3 ст.118, п. 6 ч.3 ст. 121 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не долучено до позовної заяви доказів звернення до суду в порядку наказного провадження.

Згідно вимог п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (ч. 3 ст. 118 ЦПК України).

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК) і відповідно, в силу ч. 3 ст. 118 ЦПК України, така позовна заява (про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати) може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до положень ЦПК України наказне провадження - це особливий порядок судового розгляду окремих категорій справ, метою якого є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, а вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, повинні бути безспірними.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачу нараховувались надбавки за вислугу років, то між сторонами існує спір щодо права на їх отримання та щодо розміру заборгованості по їх виплаті.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, визнав неподаною та повернув позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п.4, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2016 рокускасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: