АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 636/2467/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гуменний З. І.
Провадження № 22-ц/790/538/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Малінської С.М.,

суддів Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку як спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 03 серпня 1996 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який 21.06.2013 року розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківського області. В період шлюбу, на спільні кошти, ними було придбано житловий будинок №8, розташований по вул. Підгірна в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області. Після розірвання шлюбу, відповідач створив нестерпні умови для проживання, в звязку з чим вона була вимушена залишити будинок. На її пропозиції вирішити житлову проблему відповідач відмовив,пояснивши, що вона немає ніякого відношення до спірного будинку, що і змусило її звернутися з даним позовом до суду. Просила позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №8 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Підгірній в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області, який є обєктом права спільної власності подружжя.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку №8, розташованого по вул. Підгірній в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що з 03 серпня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2013 року.

23 вересня 2004 року ОСОБА_1 було придбано житловий будинок №8, що розташований по вул. Підгірній в с. Лебяже Чугуївського району Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №4448 (а.с. 7).

Таким чином, спірній житловий будинок був придбаний відповідачем у період знаходження у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Норми СК України у статтях 57 , 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна ,згідно з якими : 1)майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить їм на праві спільної власності;2)майно , набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини , чоловіка є майно , набуте нею/ним під час шлюбу , але за кошти , які належать їй/йому особисто.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт , що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Така правова позиція висловлена і в постанові ВС України у справі № 6-612 цс15 від01 липня 2015 року( а.с.81-84).

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено , що спірний будинок придбано подружжям під час знаходження у шлюбних відносинах. До придбання будинку 13.11.2004року сторони знаходились у шлюбі тривалий час з 03.08.1996 року. Шлюб розірвано 21.06.2013 року. Відповідно до копії трудової книжки (а.с.50-51) позивач до і після придбання будинку працювала ,таким чином джерелом набуття спірного будинку була сумісна праця подружжя.

Крім того , рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.09.2015 року (а.с.52-53) встановлено , що позивач ОСОБА_2 також є власником спірного будинку №8 по вул. Підгірна у селі Леб'яже Чугуївського району Харківської області , оскільки будинок було придбано сторонами під час перебування у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України , обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного , судова колегія вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку як спільного майна подружжя.

Посилання апелянта на те , що будинок було придбано за особисті кошти відповідача , що підтверджується розпискою ( а.с.36) про позику ним у ОСОБА_4 01.09.2004 року 12 000 , 00 грн. на придбання будинку спростовується матеріалами справи.

Згідно договору купівлі-продажу будинку (а.с. 7) останній було придбано за 6000,00 грн. Сторони по справі тривалий час до і після покупки будинку знаходились у шлюбі , позивач працювала , що підтверджується копією трудової книжки, борг за будинок віддавався під час знаходження сторін у шлюбі , таким чином , джерелом придбання будинку була сумісна праця подружжя.

Що стосується посилання апелянта на постанову ВС України від 01.07.2015 року у справі № 6-612 цс15 щодо визнання боргової суми особистим боргом , то однією з підстав для визнання боргу особистим боргом сторони у справі суд вказав на нетривалий час ( три місяці) перебування сторін у шлюбі до придбання будинку та банківські дані. Тобто в даній справі встановлені інші обставини та докази , які були підставами для вирішення справи.

Твердження апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції інтересів дітей подружжя, суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, вимог щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, заявлено не було.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :