Справа № 2-763/11 19.07.2016 19.07.2016 19.07.2016
Провадження №22-ц/784/9/16
Справа № 2/763/11
Провадження № 22-ц/784/9/16 Головуючий першої інстанції: Тішко Д.А.
Категорія: 6 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шолох З.Л., Темнікової В.І.,

при секретарі Тищенко Л.С.,

за участю представників позивача Цибко Д.В., Бочарової І.В., відповідачки ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7,

прокурора Коткової В.А.,

експерта Абушика О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргами Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради та ОСОБА_6 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року у справі за позовом Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_9, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про зобов'язання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільного будівництва,

В С Т А Н О В И Л А :

6 серпня 2009 року Миколаївська міська рада в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міськради звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було здійснено самочинне будівництво з облаштуванням підвального приміщення та мансарди на місці знесених квартир АДРЕСА_1. При здійсненні зазначених робіт відповідачами також була самовільно зайнята земельна ділянка, яка належить територіальній громаді міста. За вчинення зазначених дій відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності та на її ім'я видано припис про припинення будівельних робіт.

Посилаючись на викладене, позивач, який неодноразово змінював позовні вимоги, остаточно просив суд зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 62 кв. м у дворі загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованих прибудов до АДРЕСА_1 та житлової мансарди другого поверху над зазначеними квартирами.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 10 квітня 2014 року виправлено описку у вищезазначеному рішенні суду у прізвищах відповідачів.

В апеляційній скарзі Адміністрація Центрального району, яка діє від імені Миколаївської міськради, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та судом неправильно встановлені обставини справи.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі також просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймають участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; Цивільним кодексом України; законами України: від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування", від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність", від 24 лютого 1994 року № 4004-XII "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", від 25 червня 1991 року № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища", від 9 лютого 1995 року № 45/95-ВР "Про екологічну експертизу", від 8 червня 2000 року № 1805-III "Про охорону культурної спадщини"; Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2011 року № 103, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 902/19640 та інш.

Згідно з пунктами 1.4.1, 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 перепланування дозволяється робити лише після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі- продажу від 10 червня 2005 року та дарування від 14 серпня 2007 року набула право власності на квартири АДРЕСА_1. 12 грудня 2008 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором дарування відчужила квартиру АДРЕСА_1 свому сину ОСОБА_14 (т. 1 а.с.94-95, т. 2 а.с.6-8, 216-228).

Розпорядженням адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2008 року № 309-р ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво нежитлової прибудови до квартири АДРЕСА_2 розміром 7,20х4,20 та нежитлової квартири № 15 розміром 2,5х3,8, збільшення веранди на 2,5х1,5 та перепланування зазначених квартир по вул. Пушкінській, 39 (т. 2 а.с.1).

Як вбачається з листа заступника голови адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16 грудня 2008 року, на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_4 було фактично повністю знесено частину житлового будинку, де були розташовані квартири 16 та здійснено нове будівництво з улаштуванням підвального та мансардного поверхів (т. 1, а.с. 17).

Зазначене будівництво було здійснено без затвердженого управлінням містобудування та архітектури робочого проекту та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на виконання будівельних робіт, у зв'язку з чим ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності (т. 1, а.с. 11, 12).

Розпорядженням адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03 березня 2009 року № 149-р скасовано розпорядження адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 березня 2008 року № 309-р про надання дозволу на перепланування квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 та будівництво прибудов до цих квартир (т. 1, а.с. 247).

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2015 року розпорядженняя адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 03 березня 2009 року № 149-р - скасовано (т. 3, а.с. 256-258).

За будинком № 39 по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 05.10.1977 р. №1167 закріплена земельна ділянка площею 2 075 кв.м. (т. 1 а.с.16; т.4 а.с. 144-145). Земельна ділянка за даною адресою належить до земель державної власності, повноваження щодо розпорядження якими здійснює Миколаївська міська рада .(т. 1 а.с. 65).

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно роз'яснень, які містяться у пунктах 22-24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного об'єкту нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

З урахуванням змісту статей 16, 376 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси..

Звертаючись до суду з даним позовом про зобов'язання відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 62 кв. м у дворі загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованих прибудов до АДРЕСА_1 та житлової мансарди другого поверху над зазначеними квартирами Миколаївська міська рада посилалася на те, що земля під зазначене будівництво відповідачам не виділялася, цґ земля належить до земель державної власності, повноваження щодо розпорядження якими здійснює Миколаївська міська рада, відсутні затверджений управлінням містобудування та архітектури робочий проект такого будівництва та дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

При цьому, як пояснили представники позивача у суді апеляційної інстанції, самовільно зайнятою земельною ділянкою, яку вони просять звільнити, є уся земельна ділянка, на якій розташовані побудовані відповідачами будівлі, у тому числі, земельна ділянка, на якій були розташовані належні відповідачам на праві власності квартири АДРЕСА_1.

Отже, виходячи з обраного Миколаївською міською радою способу захисту, позивач в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається, а відповідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 травня 2016 року АДРЕСА_2, проведеної в рамках цієї справи експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при МВС України Абушиком О.Л. (т. 4 а.с. 2-65), вбачається, що самочинно збудована гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_15 нежитлова прибудова має площу забудови - 55,64м2, а з врахуванням раніше існуючих сеней, що були знесені під час проведення реконструкції складає 44,14м2, що на 0,65м2 більше площі, на яку надано дозвіл під забудову розпорядженням Адміністрації Центрального району м. Миколаєва від 27.03.2008 р. № 309-р. Тобто, самочинне захоплення земельної ділянки складає 0,65м2.

При цьому, зі змісту експертного дослідження та пояснень експерта Абушика О.Л. у суді апеляційної інстанції вбачається, що вищевикладені розрахунки були ним зроблені, виходячи з площі земельних ділянок, на яких були розташовані квартири відповідачів до їх перебудови, а також відомостей, що містяться в Акті комісійного обстеження забудови ОСОБА_15 щодо встановлення лінійних розмірів цієї забудови, складеного 18 вересня 2015 року комісією у складі головного спеціалста відділу юридичного заезпечення та організації роботи Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, зав. Сектором по роботі з приватними забудовниками, головного спеціаліста управління містобудування та архітектури міськради, в присутності ОСОБА_6, ОСОБА_16, в.о. головного інженера ММБТІ, предстаників земельного управління міськради, ДАБІ у Миколаївській області, ГУ Держземкадастру у Миколаївській області, ОСОБА_4 та адвоката відповідачів, та відомомстей, що містяться у довідці ММБТІ від 18 вересня 2015 року № 2044щодо результатів вищевказаного обміру (т. 3 а.с. 405-407).

Відповідаючи на друге питання, що було поставлено на вирішення експерта в ухвалі апеляційного суду про призначення судової будівельно-технічної експертизи, щодо наявності порушень будівельних норм самовільнм будівництвом відповідачів а їх істотності, експерт дійшов висновку, що надбудоване приміщення мансарди (мансардного поверху) над квартирами АДРЕСА_1; побудовані нежитлові прибудови 1 поверху до квартир 14,15,16; проведений ремонт та реконструкція підвалу під АДРЕСА_2 з технічної точки зору в цілому відповідають вимогам ДБН, але в той же час при будівництві вищезазначених об'єктів в частині складання, оформлення та погодження дозвільної документації на здійснення будівництва забудовниками ОСОБА_4 та ОСОБА_15, порушені вимоги:

Закону України від 20.04.2000 р. № 1699 "Про планування та забудову територій";

ДБН А.3.1-5-96 «Управління, організація і технологія. Організація будівельного виробництва» затв. наказом Держкоммістобудування України від 03.04.96 N49 і введені в дію 01.09.1996 року зокрема, п.п. 1.2, 1.3, 1.17,3.3;

Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10.12.01 р. №219 зокрема розділу 7;

«Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 р. № 273»

Зазначенні порушення полягають у тому, що всупереч вимогам вищеперелічених Закону України, типових регіональних правил та державних будівельних норм, забудовники здійснювали реконструкцію без належним чином оформлених та погоджених дозвільних документів та проектної документації, але слід зазначити,що забудовником ОСОБА_4 та ОСОБА_17 на етапі підготовки до проведення будівельних робіт, були отримані наступні документи: дозвіл на забудову у вигляді розпорядження адміністрації Центрального району м. Миколаєва № 309-р від 27.03.2008 року, погодження Центрального районного відділу ГУ МНС України в Миколаївської області від 23.07.2008 року № 62/1230, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 27.01.2014 року № 15-90 (стосовно відведення земельної ділянки), погодження експлуатуючої установи ТОВ «Соборне-1» №151 від 14.08.2008 року. Погодження на будівництво мансарди з сусідами (власниками квартир) АДРЕСА_1 та на прибудову з власниками квартир АДРЕСА_1.

Висновок проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи містить повні, ясні та обгрунтовані відповіді по 1-му та 2-му питаннях, викладених в ухвалі апеляційного суду про призначення експертизи.

Посилання ОСОБА_6 на неповноту експертного дослідження та те, що висновки експерта грунтуються тільки на матеріалах справи, не можна прийняти до уваги, оскільки з пояснень експерта вбачається, що він також безпосередньо досліджував спірну забудову, проте, без застосування руйнівних методів дослідження.

Клопотань про призначення повторної судової експертизи особами, які беруть участь у справі, не заявлялось.

Належні докази істотного порушення відповідачами будівельних норм і правил, що впливає на міцність і безпечність зробленого будівництва, а також того, що допущені відповідачами порушення суперечать суспільним інтересам, перешкоджає громадським і приватним інтересам на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, у матеріалах справи відсутні.

Також не містять матеріали справи доказів неможливості перебудови нерухомості відповідно до державних правил та санітарних норм, або того, що відповідачі відмовляються від такої перебудови, що є обов'язковою умовою для знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту.

Крім того, позивачем не надано проектно- кошторисної документації щод знесення самочинного будівництва, яка виконуються ліцензованими організаціями та установами.

Вимоги про зобов'язання відповідачів зійснити перебудову самочинного будівництва Миколаївська міська рада не заявляла

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Миколаївською міською радою не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених законом підстав для покладення на відповідачів обов'язку звільнити земельну ділянку загальною площею 62 кв. м у дворі загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованих прибудов до АДРЕСА_1 та житлової мансарди другого поверху над зазначеними квартирами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Разом із тим, не можна погодитись і з рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року про відмову у задовленні позову з огляду на викладене.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлений неналежним позивачем - Адміністрацією Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, тоді як належним позивачем в цьому спорі є Миколаївська міська рада.

Проте, суд прийшов до такого висновку без повного з'ясування обставин, що мають значення по справі.

Пунктом 3.9.12 Положення про адміністрацію Центрального району виконкому Миколаївської міськради, яке затверджено рішенням міськради 23 червня 2006 року № 2/4, було передбачено, що адміністрація району займається підготовкою матеріалів до суду щодо знесення самовільно побудованих будівель та споруд, у разі відхилення від існуючого проекту та порушення будівельних норм та правил. Рішенням міськради від 24 березня 2009 року № 33/12 були внесені зміни у п 3.9.12 вищезазначеного Положення та зазначено, що Адміністрація району займається підготовкою та поданням до суду від імені міської ради позовних заяв щодо знесення самовільно побудованих будівель та споруд розташованих на землях територіальної громади міста (п 4.2.2) (т. 1 а.с. 212-215).

Зазначене свідчить про наявність повноважень у адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради на звернення 08 серпня 2009 року до суду з позовом до ОСОБА_4, предметом якого було покладення на відповідачку зобов'язання знести недобудований житловий будинок у дворі по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 3)

24 березня 2010 року Миколаївська міськрада в особі адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4 про покладення зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 62 кв. м у дворі загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованих прибудов до АДРЕСА_1 та житлової мансарди другого поверху над зазначеними квартирами, (т. 1 а.с. 66), за яким в подальшому, 28 травня 2010 року, уточнила свої вимоги щодо кола відповідачів, (том 1 а.с. 109, 138).

Не звернувши належно уваги на вищевказане, суд першої інстанції, розглядаючи позов міськради, помилково прийшов до висновку, що позивачем за останньою позовною заявою є адміністрація району.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про зобов'язання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільного будівництва - з інших підстав - у зв'язку із недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги Миколаївської міської ради, поданої в її інтересах Адміністрацією Центрального району, є необгрунтованими, оскільки сама по собі відсутність затвердженого в установленому порядку робочого проекту та будівництво без дозволу Інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт не є підставою для застосування такого крайнього заходу впливу на забудовника як знесення самочинного обєкту нерухомості у разі недоведеності позивачем певних обставин, з якими закон повязує можливість такого знесення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, який є третьою особою без самостійних вимог, стосуються того, що зроблене відповідачами самовільне будівництво порушує його права, так як призводить до руйнації нежитлового приміщення магазину за адресою: вул. Наваринська, 36, у м. Миколаєві, власником якого на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.06.2008 р. він є. Зазначене приміщення складається із частини житлового будинку по вул.. Пушкінській, 39, а саме колишніх квартир №№ 24, 25, 26, 27(згідно технічного паспорту літ. В-1, Впд), які були виділені в окрему адресу відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16.12.2005 р. №2446.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційном порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_6 не є позивачем у даній цивільній справі та самостійних вимог щодо предмету спору ним не заявлялось.

До того ж в проваджені Центрального районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_6 та інших осіб до ОСОБА_4, ОСОБА_9, Миколаївської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобязання відповідачів вчинити певні дії з підстав порушення прав позивачів у звязку із проведенням ОСОБА_4 і ОСОБА_9 самочинного будівництва (т. 3 а.с. 360-362).

За такого, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судчинства (ст. 11 ЦПК України) та межі розгляду справи апеляційним судом ч. 1 ст. 303 ЦПК України) викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради та ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2014 року з урахуванням ухвали того ж суду від 10 квітня 2014 року про виправлення описки - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про зобов'язання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільного будівництва - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді В.І. Темнікова

З.Л. Шолох