Справа № 466/461/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/2703/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бакуса В.Я.,

при секретарі: Фейір К.О.,

за участю: представника позивача (апелянта) ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржив ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаючись на практику Верховного суду України та п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, вважає, що суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин положення п.7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дана норма стосується лише позасудового порядку врегулювання спору. Крім того, вказує на те, що судом першої інстанції допущено порушення ч.3 ст.263 ЦК України та з власної ініціативи застосовано строк позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судове засідання відповідачка не зявились, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 отримала споживчий кредит, а позивач звернувся в суд з позовом із пропуском строку позовної давності, то відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено, що 09.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості кредитом, для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються ним у субєктів господарювання, та інших операцій, що не заборонені діючим законодавством.

Також судом встановлено, що з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за даним кредитним договором позивач звернувся 26.01.2015 року.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст.257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Відтак, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про можливість застосування до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, оскільки відповідачка із відповідною заявою про застосування строку позовної давності до суду не зверталася, а п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-126цс13.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом(судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім того, пославшись на п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в ній роз'яснюється застосування ч.13, а не ч.11 ст.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки місцевим судом порушено норми матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, то оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором становить 10 059,67 грн., а тому саме цю суму слід стягнути із ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 100 59,67 грн. за кредитним договором № б/н від 09.10.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 511,56 грн.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_4