Номер провадження: 22-ц/785/2419/16
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання іпотеки припиненою, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням уточнень від 07.11.2014 р., остаточно просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 894-н від 18.10.2007 р. у розмірі - 313 858,15 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 161 000,00 грн.; - заборгованість по процентам - 86 209,74 грн.; - комісія - 10 340,50 грн.; - пеня по кредиту - 26 564,28 грн.; - пеня по процентам - 24 951,82 грн.: - пеня по комісії - 4 791,81 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за укладеним з ОСОБА_4 договором іпотеки від 18.10.2007 р., реєстровий № 4687, а саме на - комп'ютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 41,4 кв. м., зареєстрований в КП «Котовське МБТІ та РОН», в кн. 5, стор. 102, запис № 458, реєстраційний № 11894302, який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31.08.2005 р., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 18.10.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 кредитного договору № 894-н (далі - Кредитний договір) остання отримала кредит у сумі - 180 000,00 грн., строком - до 18.10.2017 р., зі сплатою 15,5% річних.

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором 18.10.2007 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), відповідно до якого останній передав в іпотеку комп'ютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 41,4 кв. м..

ОСОБА_5 свої обов'язки з повернення кредиту порушила. 03.04.2014 р. ОСОБА_4 було направлено вимогу про усунення порушень, яке останнім залишено без задоволення. Тому у Банка виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не визнавши первісний позов Банку, ОСОБА_4 у листопаді 2015 р. подав зустрічний позов, в якому просив: 1) визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки; 2) зняти заборону відчуження предмета іпотеки та вилучити запис про це з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також посилався на те, що зустрічний позов є одночасно заявою про застосування строку позовної давності.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що рішенням суду від 19.07.2010 р., яке набрало чинності - 30.07.2010 р. , з ОСОБА_5 було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором. Банк скористався своїм правом зміни строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, строк позовної давності закінчився - 30.07.2013 р.. З позовом Банк звернувся - 21.07.2014 р..

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2015 р. у задоволенні первісного позову Банку відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано іпотеку відповідно до Договору іпотеки від 18.10.2007 р., реєстровий № 4687, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В., укладеного між Банком та ОСОБА_4, такою що припинена.

Знято заборону на відчуження нерухомого майна - комп'ютерного центру з торгівельним салоном, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження - 5861615, та вилучено вказаний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Посилається на ухвалення рішення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилався на ті ж самі доводи, що були висловлені у зустрічному позові в суді першої інстанції.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що стягнувши достроково з позичальника заборгованість за кредитним договором рішенням суду від 19.07.2010 р., Банк змінив строк виконання основного зобов'язання. Вимогу до іпотекодавця пред'явлено з пропуском строку позовної давності. (а. с. 156 - 159).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 256, 257, 261, 267, 509, 513, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 593, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 18.10.2007 р. між Банком та ОСОБА_5 кредитного договору № 894-н (далі - Кредитний договір) остання отримала кредит у сумі - 180 000,00 грн., строком - до 18.10.2017 р., зі сплатою 15,5% річних (а. с. 5 - 6).

Пунктом 3.4 кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання цього договору, протягом місяця з дати одержання письмової вимоги від Банку (а. с. 8).

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором 18.10.2007 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), відповідно до якого останній передав в іпотеку комп'ютерний центр з торгівельним салоном, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 41,4 кв. м. (а. с. 11 - 12).

ОСОБА_5 свої обов'язки з повернення кредиту порушила, станом на 26.03.2014 р виникла заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі (а. с. 13 - 21).

03.04.2014 р. ОСОБА_4 Банк направив вимогу про усунення порушення (а. с. 24 - 27).

Борг погашено не було. Банк 23.07.2014 р. здав на пошту позов (а. с. 37), який надійшов до суду - 28.07.2014 р. (а. с. 1).

Відповідно до матеріалів іншої цивільної справи № 2-1256/2010 за позовом Котовського міжрайонного прокурора, в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, яка була оглянута апеляційним судом, заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2010 р. з ОСОБА_5 стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитними договорами № 894-Н від 18.10.2007 р. та № 981-Н від 24.06.2008 р. у загальному розмірі - 814 901,85 грн. (а. с. 219-222). При цьому, Банк вказав заборгованість за кредитним договором № 894-Н від 18.10.2007 р. по тілу кредиту у розмірі - 163 500,00 грн. (а. с. 213-215). Таким чином, Банк скористався свої правом дострокового стягнення з Позичальника заборгованості за кредитним договором. На це, зокрема, посилається сам Банк у запереченнях на апеляційну скаргу (а. с. 217-218).

Відповідно до ухвали апеляційного суду, відділ державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеської області листом від 08.04.2016 р. (а. с. 202) повідомив, що залишок боргу ОСОБА_5 під час виконання рішення суду станом на 08.04.2016 р. становить - 740 811,81 грн.. З листа Банку вбачається, що на виконання рішення суду до Банку надійшли гроші в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 894-Н від 18.10.2007 р. у загальній сумі - 3 050,00 грн. (а. с. 203). Таким чином, рішення Котовського районного суду Одеської області від 19.07.2010 р. залишається невиконаним.

Між сторонами вникли правовідносини із забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідно до договору іпотеки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589, 593 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні записи.

Згідно із ст. ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За правилами, встановленими ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що Банком було змінено строк виконання основного зобов'язання. Рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 набрало чинності - 30.07.2010 р., строк пред'явлення вимоги до майнового поручителя сплив - 30.07.2013 р.. З позовом до ОСОБА_5 Банк звернувся - 23.07.2014 р., тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої ОСОБА_4 зробив заяву до ухвалення рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Доводи апелянта про те, що наявність попереднього рішення про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, помилковість висновку суду щодо пропуску строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ч 1 ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш