Провадження №2/263/54/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.04.2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», був укладений кредитний договір №5336113, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 85 000,00 доларів США строком повернення до 17.04.2027 року. 17.04.2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки №5352074, відповідно до якого остання поручилася перед позивачем за виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором. У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1, позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість по кредиту станом на 16.12.2015 р. в загальному розмірі 47 479,94 долари США, яка складається з: 39 114,36 доларів США заборгованість за сумою кредиту; 8 365,58 доларів США заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом, та судовий збір в сумі 16 769,73 грн.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ «ПУМБ» позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність надання банком кредиту та припинення поруки.

Дослідивши докази, допитавши сторони, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», був укладений кредитний договір №5336113, згідно з яким відповідачці ОСОБА_1 наданий кредит в сумі 85 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % на рік строком повернення до 17.04.2027 року (а.с.7-12), що також підтверджується меморіальним ордером №299849870 від 17.04.2007 р., шляхом переказу кредитних коштів на рахунок відповідачки.

15.05.2009 р. між ЗАТ «ПУМБ» і відповідачкою ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №7643064 (а.с.23-29), за якою змінено графік повернення кредиту і сплати процентів, 12.01.2010 р. ПАТ «ПУМБ» і відповідачкою ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №8575235 (а.с.30-32), за якою змінено графік повернення кредиту і сплати процентів.

17.04.2007 року між ЗАТ «ПУМБ» і відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір поруки №5352074, відповідно до якого поручитель поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №5336113 від 17.04.2007 року (а.с.33-39). 15.05.2009 р. між ЗАТ «ПУМБ» і відповідачкою ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки №5352074/20090515 (а.с.41-47), за якою змінено графік повернення кредиту і сплати процентів, 12.01.2010 р. між ПАТ «ПУМБ» і відповідачкою ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки №5352074/20100112 (а.с.48-50), за якою змінено графік повернення кредиту і сплати процентів.

Позичальником відповідачем ОСОБА_1 були порушені умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тобто порушені вимоги ст.1049 ч.1 ЦК України та умови кредитного договору.

Зокрема, з розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з дня отримання кредиту з 17.04.2007 р. по квітень 2014 р. відповідачка ОСОБА_1 щомісяця погашала кредит, заборгованості не мала, що свідчить про фактичне отримання кредиту і виконання взятих зобовязань щодо його повернення до квітня 2014 р.

Проте з квітня 2014 р. ОСОБА_1 не внесла жодного платежу для погашення отриманого кредиту, внаслідок чого станом на 16.12.2015 р. утворилася заборгованість в загальному розмірі 47 479,94 долари США, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 39 114,36 доларів США; заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом 8 365,58 доларів США, що не спростовано представником відповідачки.

Відповідно до п.3.5.7 кредитного договору невиконання боржником зобовязань перед банком за кредитним договором надає банку право вимагати від боржника дострокове повернення всього кредиту разом із розрахованими процентами.

03.06.2014 р. ПАТ «ПУМБ» рекомендованим листом із повідомленням направив на адресу відповідачки ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредиту.

Відповідачка вимогу не виконала, прострочену заборгованість не погасила.

Відповідно до п.3.5.8 кредитного договору, відповідач зобовязаний виконати предявлені йому позивачем вимоги в повному обсязі в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому

Згідно з п.17 постанови Пленуму ВСС від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий і іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У той же час Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 р. (№6-53цс14) висловив правову позицію, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Зокрема, у постанові зазначено, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно з частиною 2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України.

Вимогу про дострокове виконання зобовязання за договором поруки позивач направив відповідачці ОСОБА_3 лише 10.11.2015 р., не зважаючи на те, що аналогічну вимогу відповідачці ОСОБА_1 направлено 03.06.2014 р.

У даному випадку позивач не звернувся у передбачений законом термін з вимогою до поручителя, що призвело до припинення поруки, внаслідок чого у задоволенні позову до ОСОБА_2 як поручителя слід відмовити.

При цьому, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на його користь суми заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що, заперечуючи проти позову, представником відповідачки суду не надано доказів погашення кредиту у будь-якому іншому розмірі, наявність заборгованості за кредитом не спростована, суд погоджується із правильністю розрахунку суми заборгованості, що наданий позивачем.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 16 769,73 грн., який підлягає стягненню з відпов ідачки ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 549-552, 554, 1049-1053 ЦК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором станом на 16.12.2015 р. включно в загальній сумі 47 479,94 доларів США, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 39 114,36 доларів США; заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом 8 365,58 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір у сумі 16 769,73 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.С. Ікорська