Справа № 522/9063/16
Провадження № 2/522/5647/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2016 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Нікітіної С.Й.

при секретарі - Віноградової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором займу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 409160,94 грн., як еквівалента 17013 доларів США, заборгованості по договору позики від 18.03.2013 року та стягнути судові витрати в сумі 4091,62 грн.

При цьому позивач посилається на те, що 18.03.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено договір позики на суму 6000,00 грн. (еквівалент 741 долара США) строком на 24 місяці з оплатою 120% річних (10% в місяць) і поверненням суми позики не пізніше 18.03.2015 року. На підтвердження отримання 6000,00 гривень ОСОБА_2 написала розписку.

З метою забезпечення виконання зобовязань по договору позики, 18.03.2013 року ОСОБА_5 уклав договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 зобовязання по сплаті відсотків та поверненню позичених грошей не виконала. Заборгованість на станом на 18.05.2016 року складає 17013 доларів США, так як суми в гривнях по договору позики повязувалися з курсом долара США, та становить 409160,94 грн. (17013 Х 24.0499).

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється виконати договірні зобовязання, ОСОБА_5 змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити повністю.

Відповідачі, які викликані належним чином, в суд не зявилися, про поважність причин не явки суд не повідомили.

Суд, з огляду на відсутність заперечень позивача, на місці вирішив закінчити розгляд справи заочно.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд знаходить позов ОСОБА_5 обґрунтованим, частково доведеним і таким, що підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

18.03.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено договір позики на суму 6000,00 грн. (еквівалент 741 долара США) строком на 24 місяці з оплатою 120% річних (10% в місяць) і поверненням суми позики не пізніше 18.03.2015 року. На підтвердження отримання 6000,00 гривень ОСОБА_2 написала розписку.

З метою забезпечення виконання зобовязань по договору позики, 18.03.2013 року ОСОБА_5 уклав договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 зобовязання по сплаті відсотків та поверненню позичених грошей не виконала. Заборгованість на станом на 18.05.2016 року складає 17013 доларів США, так як суми в гривнях по договору позики повязувалися з курсом долара США, та становить 409160,94 грн. (17013 Х 24.0499).

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється виконати договірні зобовязання, ОСОБА_5 змушений звернутися до суду з даним позовом.

Суд знаходить, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли договірні відносини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст.ст. 1049 та 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором, а при несвоєчасному поверненні, повинен сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Суд знаходить, що із суті договору позики від 18.03.2013 року та із розрахунків боргу вбачається, що договір позики фактично укладений в іноземній валюті (долар США), в іноземній же валюті виражене і зобовязання ОСОБА_2, що підтверджується розрахунками загально суми боргу в іноземній валюті, які зроблені позивачем.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти за зобовязанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд знаходить, що позивачем неправомірно використано іноземну валюту для проведення фінансової операції та неправомірно використано іноземну валюту для розрахунку виконання зобовязання ОСОБА_2В, так як спеціальний дозвіл на проведення фінансової операції в валюті у позивача відсутній.

Таким чином, суд робить висновок, що договір позики, укладений 18.03.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є нікчемним в розумінні ст. 215 ЦК України. Недійсність даного договору, тягне за собою недійсність і договорів поруки від 18.03.2013 року.

При цьому суд розцінює розписку ОСОБА_2 на суму 6000,00 грн., як факт, що підтверджує зобовязання повернути позивачеві дану суму, що відповідачем не оспорюється.

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження лише вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу по розписці від 18.03.2013 року на суму 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу по розписці в розмірі 6000,00 гривень та 61,50 гривень судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дати отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

29.07.2016