Справа № 529/748/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Кривенко Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

13. 07. 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 з позивачем з тих підстав, що на протязі 2009-2011 років від спільного проживання сторін у не зареєстрованому шлюбі народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у свідоцтві про народження батьком записано позивача. Вказуючи на те, що відповідач ніде не працює, дитиною не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріально доньці не допомагає, сама ж донька перебуває та проживає у бабусі- матері відповідача, яка веде аморальний спосіб життя, а позивач має постійний заробіток, має постійне місце проживання, займається піклуванням та утриманням доньки, а тому в інтересах доньки просить визначити місце її проживання з ним.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити виходячи з пояснень даних ним у судовому засіданні та доказів, які маються у матеріалах справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов позивача не визнала та просила у його задоволенні відмовити, при цьому будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження свого заперечення суду не надала.

Представник третьої особи служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та при цьому пояснила, що батько дитини - позивач по справі виявляє постійне бажання взяти відповідальність за виховання своєї дитини на себе. У нього для цього є всі можливості, а головне бажання. Як підтвердила представник, що позивач проживає у трьохкімнатній квартирі разом із матір'ю, має позитивні, гарні характеристики як з місця де працює так і з проживання, має власний дохід. Тому, як пояснила далі представник третьої особи оскільки мати дитини - відповідач ОСОБА_2 протягом 2-х років не проживає з дитиною, не забрала її на виховання у свою новостворену сім'ю, а залишила на виховання своїй матері ОСОБА_4 - баби дитини, яка зловживає алкогольними напоями, то з огляду на дану ситуацію що склалася батько дитини - позивач має переважне право на виховання доньки.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У частинах 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Крім того, згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Як було встановлено в судовому засіданні, що від спільного проживання сторін у не зареєсторваному шлюбі народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, де у свідоцтві про народження батьком записано позивача. Вказуючи на те, що відповідач ніде не працює, дитиною не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріально доньці не допомагає, а сама донька перебуває та проживає у баби - матері відповідача, яка веде аморальний спосіб життя.

Сам позивач має постійний заробіток, має постійне місце проживання, займається піклуванням та утриманням доньки. Що було підтверджено і поясненнями даними у судовому засіданні представником третьої особи служби у справах дітей Диканської РДА.

Відповідно до рішення Великорудківської сільської ради від 04. 09. 2015 року було рекомендовано бабі ОСОБА_5 - матері відповідача ОСОБА_2 вести здоровий спосіб життя та не допускати вживання алкогольних напоїв, коли вона доглядає онуку.

Відповідно до акту обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_6, складеного 23. 11. 2015 року працівниками сільської ради, вони є хорошими, дівчинка забезпечена окремим спальним місцем, постільною білизною, необхідним одягом та взуттям.

З акту обстеження умов проживання сім'ї позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, складеного працівниками сільської ради, також вбачається, що для проживання та розвитку дитини батьком в його квартирі теж створені усі необхідні умови.

Але, за висновком служби у справах дітей Диканської районної державної адміністрації Полтавської області щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 25. 07. 2016 р. № 61/01-20, підписаним начальником служби вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 за місцем проживання батька - позивача ОСОБА_1

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30. 03. 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Як слідує із заперечень, наданих відповідачем в судовому засіданні вона не має на даний час можливості займатися вихованням доньки оскільки вона проживає окремо від неї, але потім налаштована забрати її у дім де проживає з новоствореною сім'єю.

Як вбачається з копій товарних чеків та квитанцій позивач по справі дійсно піклується про свою дитину - доньку ОСОБА_3, тим самим підтримує з нею зв'язок через її матеріальне забезпечення.

Судом при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини і щоб цього не сталося, необхідний певний період адаптації, дитина має готуватись до плавного переходу від одних умов життя до інших.

Тому, враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про задоволення вимог позову та необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам малолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись, Постановою Пленумом Верховного Суду України, № 3 від 30. 03. 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19. 12. 2008 року, ст. ст. 157, 160, 161, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визначити постійне місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Аеляційного суду Полтавської області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи. які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: