Провадження № 2/200/3047/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Южакової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житлово-будівельного кооперативу № 206, треті особи Дніпропетровське міське управління юстиції, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житлово-будівельного кооперативу № 206, треті особи Дніпропетровське міське управління юстиції, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 23 липня 1999 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із квартири № 87, розташованої у м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд. 17. Крім позивачки, спадкоємцями першої черги є сини померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. З метою оформлення спадкових прав позивачка звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15.04.2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру № 87, розташовану у м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд. 17, в звязку з тим, що реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно не проводилась. Зазначена квартира була надана чоловіку позивачки на підставі списків кооперативу № 26, затверджених рішенням виконкому міськради від 25.07.1975 року. Відповідно до довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом № 26 10.11.1990 року, вартість квартири сплачено у сумі 6919 руб., отже її чоловік став власником квартири відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України.

З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 23.07.1999 року, на квартиру № 87, розташовану у м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд. 17.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, та задовольнити заявлені вимоги.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали у повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено наступне.

23 липня 1999 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-КИ № 256366 від 26.07.1999 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська (а.с. 6).

Померлий ОСОБА_4 є позивачки ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про народження Серії I-КИ № 299219, виданого Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська 19.08.1972 року (а.с.7).

Згідно ордера № 832 від 29.07.1975 року, ОСОБА_4 отримав право зайняти з сімєю, яка складається з трьох осібАДРЕСА_1 будинку № 17 за адресою ж/м Тополя на підставі списків кооперативу № 206, затверджених виконкомом міськради 25.07.1975 року (а.с. 8).

ЖБК № 206 підтвердив довідкою 10.11.1990 року, що ОСОБА_4 сплатив всю вартість квартири № 87 у сумі 6919 крб. (а.с. 9).

Згідно довідки ЖБК № 206 від 19.02.2015 року, вбачається, що ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована з померлим ОСОБА_4 станом на 18.05.1999 року за однією адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1АДРЕСА_2 (а.с. 10).

За даними техпаспорта, виготовленого станом на 30.05.2015 рокуАДРЕСА_3, в житловому будинку № 17 на ж/м Тополя-1, складається з коридору площею 7,2 кв.м.; ванни 2,7 кв.м.; туалету 0,8 кв.м.; кухні 7,9 кв.м.; житлової кімнати 12,3 кв.м.; житлової кімнати 15,0 кв.м.; комори 0,5 кв.м.; комори 1,0 кв.м.; балкону 1,0 кв.м.; лоджії 2,8 кв.м. Загальна площа квартири 51,2 кв.м., жила площа квартири 27,3 кв.м. (а.с. 14).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.04.2015 року, винесеною завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, у звязку з відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкове майно (а.с. 18).

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно.

Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка являється дружиною померлого ОСОБА_4, таким чином вона набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться лише на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації разом із заявою.

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Житлово-будівельного кооперативу № 206, треті особи Дніпропетровське міське управління юстиції, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 23.07.1999 року, на квартиру № 87, розташовану у м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, буд. 17, яка розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається із: 1 коридор, 2 ванна, 3 туалет, 4 кухня, 5 житлова, 6 житлова, 7 комора, 8 комора, І балкон, ІІ лоджія. Загальна площа квартири 51,2 кв.м. Житлова площа квартири 27,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску