УхвалА

іменем україни

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради, третя особа - Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 Харківської міської ради Харківської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що з листопада 2013 року вона працювала на посаді вчителя російської мови та літератури у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області та наказом начальника управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 29 серпня 2014 року її було звільнено з посади з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням численності працівників. У зв'язку із перебування її на лікарняному у період з 29 серпня 2014 року по 11 жовтня 2014 року наказом начальника управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради було внесено зміни до наказу про звільнення та звільнено її з 13 жовтня 2014 року.

Вважала, що її звільнення з роботи відбулося з порушення вимог чинного законодавства, оскільки у період з 19 квітня 2014 року по 14 жовтня 2014 року в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області були вільні вакантні посади соціального педагога, керівника гуртка, трудового навчання, заступника директора з навчально-виховної роботи, які відповідачем не були запропонованій їй при вивільнені, чим їй було завдано моральної шкоди.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд поновити її на посаді вчителя російської мови та літератури Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області, стягнути з управління освіти адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у розмірі 4 тис. грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що звільнення позивачки з посади вчителя російської мови та літератури по п. 1 ст. 40 КЗпП Україниздійснено відповідачем з дотриманням вимог ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, зі згоди профспілкового комітету Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області. При цьому судами достовірно встановлено, що ОСОБА_4 пропонувались інші посади, у тому числі вчителя російської мови та літератури в іншій школі, яка є структурним підрозділом управління освіти, згоду на переведення на які позивачка не надавала. Інші посади, про які зазначає позивачка, не могли бути їй запропоновані, так як для зайняття посади соціального педагога необхідні відповідні, визначені законом кваліфікаційні вимоги, яких ОСОБА_4 не мала (постанова Верховного Суду України № 6-491 цс15 від 1 липня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів); а посада заступника директора з навчально-виховної роботи з'явилася вже після звільнення позивачки. Крім того, позивачка не пройшла атестацію керівних кадрів освіти.

Доводи касаційної скарги про наявність інших вакантних посад, які позивачці не запропоновували, безпідставні, перевірялись судами та не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів у справі та фактичних обставин, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик