Справа № 202/8553/15-ц
Провадження № 2/0202/429/2016
11 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.,
за участю секретаря Фісун К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Позивачка в листопаді 2015 року звернулася із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що із відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі з 19 вересня 1997 року. В шлюбі народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2001 році вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року шлюб розірвано.
Просила суд: поділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.; визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2; судові витрати покласти на ОСОБА_2.
Представник позивача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В подальшому, відповідно до заяви від 11.01.2016 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявсь належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Про причину неявки суд не повідомив.
Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача в попередньому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 1997 року (а.с. 8). В шлюбі народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9).
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 01 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 622, ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10).
Згідно звіту про оцінку майна від 06.11.2015 року, складеного ТОВ "ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ", вартість квартири АДРЕСА_2 складає 149 532 грн. 00 коп. (а.с. 14).
Відповідно до п. 6 Прикінцевих положень Сімейний кодекс України може регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дня набрання ним чинності.
Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують увагу.
Аналогічні норми передбачені і ст. ст. 60,70 СК України. Так ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що за позивачкою підлягає визнанню право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 747 грн. 66 коп.
Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2.
Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.
Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 747 грн. 66 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Л.П. Слюсар