20.07.2016 Єдиний унікальний номер 205/7008/15-ц
20 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого - судді Федченко В.М., при секретарі Джурко Ю.І.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, -
21.09.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13 лютого 1988 року, який було укладено у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №130.
01 вересня 2015 р. шлюб між нею та відповідачем розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 01 вересня 2015 року.
Під час шлюбу за спільні грошові кошти вони з відповідачем ОСОБА_2 придбали жилу квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано КП «ДМБТІ» на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2000 року, посвідченого ОСОБА_3, державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстр № 2-2112, на ім'я відповідача ОСОБА_2 29 травня 2000 року, записано в реєстрову книгу №489 п за реєстровим номером 1186-37.
Квартира №91 в буд.4 корп.3 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську загальною площею 44,8 кв. метрів, приведеною площею 47,2 кв. метри, в тому числі лоджія 2,4 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метр, розташована в житловому будинку, позначеному літерою А-10, складається з 1-коридора, 2-кладови, 3-ванної кімнати, 4-убиральні, 5-кухні, 6- житлової кімнати площею 10,6 кв. метрів, 7- житлової кімнати площею 17,5 кв. метрів.
На підставі вищевикладеного, просить визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 1/2 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, як на частку в спільному майні подружжя, загальною площею 44,8 кв. метрів, приведеною площею 47,2 кв. метри, в тому числі лоджія 2,4 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метр, розташована в житловому будинку, позначеному літерою А-10, складається з 1-коридора, 2-кладови, 3-ванної кімнати, 4-убиральні, 5-кухні, 6- житлової кімнати площею 10,6 кв. метрів, 7- житлової кімнати площею 17,5 кв. метрів.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований 13 лютого 1988 року у відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №130.(а.с.11).
01 вересня 2015 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №145 (а.с.12).
Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
У період шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу від 20 травня 2000 року була придбана квартира за адресою : АДРЕСА_1. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано КП «ДМБТІ» на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2000 року, посвідченого ОСОБА_3, державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстр № 2-2112, на ім'я відповідача ОСОБА_2 29 травня 2000 року, записано в реєстрову книгу №489 п за реєстровим номером 1186-37 (а.с.7).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно п. 24постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд.№4, корпус №3, квартира №91, як на частку в спільному майні подружжя, загальною площею 44,8 кв. метрів, приведеною площею 47,3 кв. метри, в тому числі лоджія 2,4 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метрів, що розташована в житловому будинку, позначеному літерою А-10, та складається з: 1-коридора, 2- кладови, 3-ванної кімнати, 4-убиральні, 5-кухні, 6-житлової кімнати площею 10,6 кв. метрів та 7- житлової кімнати площею 17,5 кв. метрів.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст..88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10, 27, 31, 57, 88, 214, 215, 223 ЦПК України, ст. 60, 63 Сімейного кодексу України, суд -
Заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд.№4, корпус №3, квартира №91, як на частку в спільному майні подружжя, загальною площею 44,8 кв. метрів, приведеною площею 47,3 кв. метри, в тому числі лоджія 2,4 кв. метри, житловою площею 28,1 кв. метрів, що розташована в житловому будинку, позначеному літерою А-10, та складається з: 1-коридора, 2- кладови, 3-ванної кімнати, 4-убиральні, 5-кухні, 6-житлової кімнати площею 10,6 кв. метрів та 7- житлової кімнати площею 17,5 кв. метрів.
Стягнути з ОСОБА_2, що мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. №4, корпус №3, квартира №91, на користь ОСОБА_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, що мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. №4, корпус №3, квартира №91, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, про що сплачується судовий збір.
Суддя В.М. Федченко