Номер провадження: 22-ц/785/6512/16
Головуючий у першій інстанції Куркан М. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Короткова В.Д.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року, -

встановила:

В червні 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту.

У липні 2015 року Банк змінив предмет позову та звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.05.2008 р. між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2350-н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 933 000 грн. з терміном його повернення до 19.05.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до графіку ,передбаченому в п.1.1. договору кредиту.

На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань по погашенню кредиту 20.05.2008 р. між сторонами був укладений іпотечний договір, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку належну відповідачу земельну ділянку площею 0.1000 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1, яка має кадастровий номер НОМЕР_1.

Свої зобов'язання по погашенню кредиту ОСОБА_2 виконувала неналежним чином ,внаслідок чого станом на 11.06.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 659 313,34 грн.

Позивач остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Державний ощадний банк України » за договором кредиту № 2350-н від 19.05.2008 р. у розмірі 2 659 313,34 грн. з яких : 930908,34 грн.- прострочений борг по кредиту; 1 060 470,41 грн. -прострочені проценти за користування кредитом; 256645,29 грн. -пеня за прострочення кредиту ; 411 289,30 грн. -пеня за прострочені відсотки ,звернути стягнення на земельну ділянку ,загальною площею 0,1000 га.,що розташована за адресою : АДРЕСА_1 ,надана для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель,яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ,виданим Відділом держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області 16.09.2008 р. ,шляхом визнання права власності на зазначену земельну ділянку за ПАТ «Державний ощадний банк України» за ціною визначеною , на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно,на рівні ,не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (т.1 а.с.216-218).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав,просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АБ «Ощадбанк» , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2008 р. між Банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2350-н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 933 000 грн. з терміном його повернення до 19.05.2028 р.(т.1 а.с.14-16).

Відповідно до п.1.1. договору кредиту ,ОСОБА_2зобов'язалася належним чином використати та повернути кредит ,а також сплатити проценти за користування кредитом в наступних розмірах:

- 19,0 % річних в перших шість місяців з дня отримання кредиту ;

- 21,0 % річних починаючи з сьмого місяця з дня отримання кредиту;

- 18,0 % річних після одержання Позичальником у встановленому законодавством України порядку державного акту на право власності на земельну ділянку ,та передати її в іпотеку.

В той же день між Банком , ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_4 , на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань по погашенню кредиту від 19.05.2008 р. був укладений договір поруки № 1 (т.1 а.с.7).

20.05.2008 року ,на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань по погашенню кредиту від 19.05.2008 року , між Банком та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 передала Банку в іпотеку належну відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1, яка має кадастровий номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.9-12).

23.09.2008 року сторони уклали договір про зміни № 1 до іпотечного договору від 20.05.2008 року (т.1 а.с.13).

Свої зобов'язання по погашенню кредиту ОСОБА_2 виконувала неналежним чином ,внаслідок чого станом на 11.06.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 659 313,34 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості , який узгоджується з умовами договору кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки сторони передбачили у шостому розділі іпотечного договору.

Відповідно до п.6.2 іпотечного договору, сторони передбачили ,що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом,не забороненим законодавством,в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором ,в тому числі відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя,що міститься в п.6.5 цього договору .

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року , яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Суд першої інстанції ,відмовляючи у задоволенні позову вірно застосував правову позицію Верховного Суду України .

Крім того ,матеріали справи не містять докази виконання Банком вимог п. 6.1 договору іпотеки та направлення відповідачу письмової вимоги про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Матеріали справи також не містять оцінки земельної ділянки на час звернення Банком з позовом до суду .

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що право набуття Банком право власності на предмет іпотеки сторони передбачили в п.6.5 іпотечного договору, оскільки Банк не позбавлений можливості в досудовому порядку за згодою ОСОБА_2 визнати право власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору або за рішенням суду звернути стягнення на іпотечне майно в порядку передбаченному чинним законодавством України.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

В.Д.Коротков