У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Полтавського національного технічного університету імені ЮріяКондратюка про поновлення на роботі, відновлення порушених прав та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2 вересня 2013 року вона прийнята на посаду асистента кафедри основ архітектури Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка за сумісництвом, а з 1 листопада 2013 року після закінчення аспірантури - на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом по 31 серпня 2014 року та додатково на 0,4 посади асистента кафедри основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5

З 1 лютого 2014 року вона працювала на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури додатково на 0,2 посади асистента кафедри на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 та 0,6 посади асистента кафедри на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 та за сумісництвом на 0,2 посади асистента кафедри на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5

За результатами конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників, проведеного 9 липня 2014 року, вона обрана на посаду асистента кафедри. Через скасування вченою радою результатів конкурсу у серпні 2014 року відповідний контракт з нею укладено не було.

Наказом від 29 серпня 2014 року строковий трудовий договір на обіймання 0,2 посади асистента кафедри до заміщення посади за конкурсом з нею був продовжений з 1 вересня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; та з 1 вересня 2014 року її переведено з 0, 2 посади асистента кафедри основ архітектури на 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури і додатково на 0,3 посади асистента кафедри основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5, а також ОСОБА_3 дозволено працювати з 1 вересня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року за сумісництвом на 0,2 посади асистента кафедри на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5

Наказом № 519-04 від 22 грудня 2014 року її звільнено з 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури архітектурного факультету Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка, а також з 0,3 посади асистента кафедри основ архітектури, цієї кафедри, яку вона обіймала на час відпустки ОСОБА_5 по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує на те, що укладення з нею трудового договору на строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 року є незаконним, а також на тиск на неї керівництва навчального закладу під час написання заяв із зазначення конкретного строку трудового договору, а тому зміст заяв не відповідав її волі. Просила визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення та поновити на посаді асистента кафедри основ архітектури архітектурного факультету Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка; визнати незаконним та скасувати наказ № 291-04 від 29 серпня 2014 року в частині встановлення строку трудового договору до ІНФОРМАЦІЯ_1 року; скасувати трудовий договір між нею та Полтавським національним технічним університетом ім. Ю. Кондратюка в частині його строковості; зобов'язати відповідача дотримуватися вимог Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів щодо укладення з нею типової угоди працевлаштування аспіранта після закінчення аспірантури та включення часу навчання в аспірантурі до науково-педагогічного стажу; виплатити недонараховані надбавки до посадового окладу, виходячи з 3-річного науково-педагогічного стажу, з 1 листопада 2013 року; зобов'язати відповідача виконати вимоги типової угоди про підготовку аспірантів (докторанта) за рахунок державного замовлення в частині працевлаштування аспіранта після закінчення аспірантури; зобов'язати відповідача виплатити компенсацію за невикористаний день щорічної відпустки (відкликання з відпустки) з урахуванням прострочення виплат з моменту звільнення; визнати незаконним та скасувати рішення Вченої ради архітектурного факультету Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка від 29 серпня 2014 року в частині скасування результатів конкурсу на посаду асистента кафедри основ архітектури, яким було обрано її на посаду асистента; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що з 1 листопада 2010 року по 31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 зарахована з відривом від виробництва до аспірантури на базі Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка.

Відповідно до наказу № 412-04 від 2 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийнято асистентом кафедри основ архітектури Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка на 0,4 посади за сумісництвом з 2 вересня 2013 року за строковим договором на час відпустки по вагітності і пологам ОСОБА_5 по 31 жовтня 2013 року.

Наказом № 488-04 від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з 31 жовтня 2013 року з роботи за сумісництвом з 0,4 посади асистента кафедри основ архітектури Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Відповідно до наказу від 1 листопада 2013 № 508-04 ОСОБА_3 прийнято з 1 листопада 2013 року за строковим договором на час відпустки по вагітності і пологах ОСОБА_5 на 0,4 посади асистента кафедри основ архітектури Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка та додатково на 0,2 посади асистента цієї ж кафедри за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом по 31 серпня 2014 року.

Наказом № 39-04 від 31 січня 2014 року ОСОБА_3 дозволено працювати за сумісництвом у вільний від основної роботи час за строковим трудовим договором з 1 лютого 2014 року по 27 червня 2014 року на час відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_6 на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка.

Цим же наказом ОСОБА_3 переведено на 0,8 посади асистента цієї ж кафедри на час відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати ОСОБА_6 до фактичного виходу ОСОБА_6, залишивши 0,2 посади асистента цієї ж кафедри.

Наказом № 213-04 від 27 червня 2014 року ОСОБА_3, яка працювала за сумісництвом на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури, продовжено термін роботи за сумісництвом за строковим договором з 27 червня 2014 року по 3 липня 2014 року. Цим же наказом її звільнено з роботи за сумісництвом з 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури 3 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Наказом № 249-04 від 28 липня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з 29 липня 2014 року з 0,8 посади асистента кафедри основ архітектури у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

29 серпня 2014 року ОСОБА_3 складено заяву про продовження роботи за строковим трудовим договором до заміщення посади асистента кафедри основ архітектури за конкурсом до 31 серпня 2015 року. На заяві міститься резолюція «Відділ кадрової та правової роботи, термін до 28 грудня 2014 року».

Також 29 серпня 2014 року ОСОБА_3 складено заяву про надання дозволу працювати за сумісництвом на 0,2 посади асистента кафедри архітектури на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 з 1 вересня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На заяві містить резолюція «Відділу кадрової та правової роботи, термін до 28 грудня 2014 року.

Наказом № 291-04 від 29 серпня 2014 року продовжено термін строкового договору ОСОБА_3 на 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом з 1 вересня 2014 року до закінчення 2014/2015 навчального року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Цим же наказом з 1 вересня 2014 року ОСОБА_3 переведено на 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури та додатково на 0,3 посади асистента основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5, а також їй дозволено працювати за сумісництвом у вільний від основної роботи час за строковим трудовим договором на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 з 1 вересня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 0,2 посади асистента цієї ж кафедри.

Наказом № 508-04 від 17 грудня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з ІНФОРМАЦІЯ_1 року з роботи за сумісництвом з 0,2 посади асистента кафедри основ архітектури на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Наказом № 519-04 від 22 грудня 2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору ОСОБА_3 звільнено з ІНФОРМАЦІЯ_1 року з 0,7 посади асистента кафедри основ архітектури та з 0,3 посади асистента цієї ж кафедри, яку вона обіймала на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5

29 грудня 2014 року позивач отримала трудову книжку і їй виплачено усі суми, що належать їй від установи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визнання незаконним звільнення у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору та поновлення на роботі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що в наказі № 291-04 від 29 серпня 2014 року сторонами визначений строк дії трудового договору до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про ознайомлення з наказом ОСОБА_3 власноручно поставила підпис, даних про те, що після закінчення строку дії договору позивач зверталась із заявою про прийняття на роботу, але їй було відмовлено, у справі немає.

Доказів щодо відсутності згоди на укладення договору саме на такий строк і примус керівництва навчального закладу позивач не надала.

Так, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи уповноваженою особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією установою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Крім того, обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ і IV рівня акредитації здійснюється на основі конкурсного відбору, який є організаційно-правовою формою забезпечення рівності при прийнятті на роботу.

Порядок проведення такого конкурсу встановлений Положенням про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ і IV рівня акредитації, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року №744 (надалі - Положення № 744).

Суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині визнання неправомірним скасування рішенням Вченої ради архітектурного факультету Полтавського національного технічного університету від 29 серпня 2014 року рішення Вченої ради архітектурного факультету від 9 липня 2014 року про обрання її на посаду асистента кафедри за конкурсом, оскільки перевіркою Державної інспекції навчальних закладів України встановлено, що засідання Вченої ради архітектурного факультету 9 липня 2014 року проведено з порушенням вимог п. 8 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих начальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом МОН № 744 від 24 грудня 2002 року, в якому передбачено, що обговорення, голосування щодо кожної кандидатури претендентів на відповідну посаду, а також оголошення висновку кафедри, проводиться в їх присутності. Один з кандидатів - ОСОБА_7 на засіданні була відсутня за сімейними обставинам, при цьому мало місце обговорення, голосування та прийнятті рішення щодо її кандидатури, а тому дії Вченої ради архітектурного факультету визнано нелегітимними.

Обґрунтованим є рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині позовних вимог про її неправомірне звільнення як молодого фахівця.

Так, відповідно до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року,випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом 3 років з моменту укладення з ними трудового договору із замовником. Час навчання в інтернатурі до цього терміну не зараховується.

Судами встановлено і не заперечується сторонами, що після закінчення навчання на денній формі навчання у Полтавському національному технічному університеті ім. Ю. Кондратюка ОСОБА_3 відповідно до умов договору № 404-АМ/10 від 10 червня 2010 року видано направлення на роботу до ПП «ТК Строй», яке позивач отримала 23 червня 2010 року, але перший трудовий договір укладено не з цим підприємством, а з відповідачем.

До аспірантури університету на навчання з відривом від виробництва ОСОБА_3 зарахована з 1 листопада 2010 року.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність.

Педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.

Наукові працівники - це особи, які за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно здійснюють наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність та мають відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78, якою затверджено порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, виплата надбавки здійснюється залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах понад 3 роки 10 відсотків, понад 10 років 20 відсотків і понад 20 років - 30 відсотків.

До стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі - стаж педагогічної роботи) зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року N 963, до яких належить, поміж інших, асистент.

З довідки відділу кадрової та правової роботи Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка суди попередніх інстанцій встановили, що стаж роботи ОСОБА_3 становить 1 рік 2 місяці та 26 днів, що не дає права на отримання відповідної набавки.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 1999 року №309 «Про затвердження Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» термін навчання в аспірантурі і перебування в докторантурі включається до науково-педагогічного стажу.

До стажу наукової роботи зараховується час навчання в аспірантурі, ад'юнктурі чи докторантурі за денною (очною) формою навчання випускникам аспірантури, ад'юнктури, докторантури (ст. 22-2 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»).

Таким чином, час навчання на аспірантурі не входить до стажу педагогічної роботи, який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 дає право на відповідну надбавку.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплати за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) роботи та інших надбавок, доплат та винагород за наукову (науково-педагогічну) діяльність, передбачених законодавством.

Статтею 22-1 Закону визначено вичерпний перелік посад, які відносяться до категорії наукових та дають право на надбавки за стаж наукової (науково-педагогічної) діяльності відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» від 14 квітня 2004 року № 494. До вказаного переліку посада асистента, яку обіймала ОСОБА_3, не відноситься

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова