АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про визнання свідоцтва про право власності на частину житлового будинку недійсним, про визнання права власності на частину житлового будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА ОСОБА_3 про право власності на 75/100 частини будинку АДРЕСА_1 недійсним. Просила визнати за нею право власності на 1273/10000 частину (1/2 від 36,0 кв. м, які були добудовані до будинку позивачем та ОСОБА_1 під час шлюбу)зазначеногожитлового будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2015 у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.09.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 28.09.2011, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА ОСОБА_3 про право власності на 75/100 частини будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1273/10000 частину зазначеного будинку та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа № 753/10590/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/48/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонова М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 вищевказане рішення Апеляційного суду м. Києва скасоване та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність рішення суду, яке не відповідає обставинам справи та ухвалено з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті позовних вимог не було враховано, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 встановлено, що прибудова до спірного будинку (36,0 кв.м.) була здійснена під час знаходження позивача та відповідача ОСОБА_1у шлюбі,в зв'язку з чим ОСОБА_2 має право власності на Ѕ від 36,0 кв.м. (добудово до спірного домоволодіння).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності в судовому засіданні достатніми та допустимими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.02.1992; від якого мають сина ОСОБА_1 Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2006 шлюб між сторонами було розірвано (т. 1, а. с. 72). Згідно свідоцтва про право на особисту власність на домоволодіння від 30.11.2000 домоволодіння по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 - відповідачу 1 (т. 1, а. с. 49). 27.06.2003 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 (синові) 316/1000 частину зазначеного домоволодіння; цей Договір зареєстровано в БТІ м. Києва 27.05.2004. Пунктом 3 даного Договору було визначено, що у користування Обдаровуваного переходять: веранда площею 14,8 кв.м. (1-1), коридор - 7,8 кв.м. (1-3), кімната площею 22,3 кв. м (1-4), кімната площею 9,5 кв.м. (1-5) (т. 1, а. с. 50-51). Даний договір дарування є чинним та неоспорюваним сторонами правочином. Згідно технічного паспорта від 26.12.2008 в порівнянні з техпаспортом від 11.02.2000 вбачається, що на домоволодіння по АДРЕСА_1 до житлового будинку було здійснено добудову приміщень (зі зміною нумерації приміщень): кімнати площею 15,1 кв. м. (1-5), кімнати площею 12,3 кв.м. (1-6), санвузла площею 3,4 кв.м. (1-7), котельні (топочна) площею 2,2 кв.м. (1-8), із частковою перебудовою приміщення кухні площею 11,9 кв. м (1-9) та створенням дверних проходів до кімнат 1-3 (площею 22,3 кв. м) та 1-4 (площею 9,5 кв.м.) (т. 2, а. с. 77-80). Земельна ділянка площею 0,1000 га розташована на АДРЕСА_1 належить на праві власностіОСОБА_3 (відповідачу 1) - згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4від 28.11.2006 (т. 2, а. с. 36). Згідно сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам №КВ 000995 від 04.01.2011 - щодо житлової прибудови (літ. А1) до приватного житлового будинку (літ. А) загальною площею 36,0 кв. м, у тому числі житловою площею 27,4 кв. м, відповідно до технічного паспорта домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м. Києвавід 26.12.200, зазначена прибудова вважається прийнятою в експлуатацію 04.01.2011; забудовником об'єкта зазначено ОСОБА_3 - власника земельної ділянки(т. 2, а. с. 38, 15). ОСОБА_1 та ОСОБА_3 08.08.2011 звернулися до Головного управління житлового забезпечення КМДА із заявою щодо розподілу часток по фактичному користуванню відповідно до пояснень 3-ої особи Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (т. 2, а. с. 89-94), тому на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26.09.2011 №1118-С/ЖБ було видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 28.09.2011 на жилий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 (відповідача 1) на 75/100 частин будинку та на ім'я ОСОБА_1 (відповідача 2) свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 на 25/100 частин будинку (т. 1, а. с. 44-45). На підставі договору дарування частини будинку від 18.06.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 25/100 частин вказаного будинку, перейшла у власність до останнього (т. 2, а. с. 83). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2013, договір дарування від 18.06.2012 та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 28.09.2011 на ім'я ОСОБА_1 на 25/100 частин будинку АДРЕСА_1, були визнані недійсними (т. 2, а. с. 58-61). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 вищевказане рішення суду першої інстанції залишено в силі в цій частині (а. с. 62-66). Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову в частині визнання свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА ОСОБА_3 про право власності на 75/100 частини будинку АДРЕСА_1 недійсним, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в місті Києві, затвердженого розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2009 № 1227 Головне управління житлового забезпечення є органом уповноваженим здійснювати оформлення права власності та видавати свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, перелік яких міститься в п. 5.1 Положення.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 08.08.2011 звернулися до Головного управління житлового забезпечення КМДА щодо оформлення права власності на 25/100 та 75/100 частини будинкуАДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення апеляційного суду колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 02.12.2005 (т. 2, а. с. 190-191) вказала, що при повторному розгляду цієї справи необхідно з'ясувати на які саме добудовані приміщення видано 28.09.2011 свідоцтво про право власності ОСОБА_3

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених позовних вимог, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо недоведеності даної частини позовних вимог правильними.

Щодо відмови суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на 1273/10000 частину (1/2 від 36,0 кв.м., які були добудовані до будинку позивачем та ОСОБА_3 під час шлюбу) будинку АДРЕСА_1, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2013, договір дарування від 18.06.2012 та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 28.09.2011 на ім'я ОСОБА_1 на 25/100 частин будинку АДРЕСА_1, були визнані недійсними (т. 2, а. с. 58-61). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 вищевказане рішення суду першої інстанції залишено в силі в цій частині (т. 2, а. с. 62-66). Зазначеним рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, починаючи з 2000 року за рахунок власних коштів, спільних коштів подружжя та грошових коштів її батьків здійснювала добудову приміщень до будинку №45 та їх облаштування. Дану обставину підтвердили і свідки у своїх поясненнях наданих в судовому засіданні. ОСОБА_2 було надано суду докази того, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_1, за їх спільні кошти до спірного будинку були добудовані приміщення 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 згідно технічного паспорту 2008. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2013 зазначено, що вищевказані надані позивачем докази були оцінені судом відповідно до ст.ст. 57, 58, 212 ЦПК України і згідно положень ст. 303 ЦПК України не переоцінювались.

В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів вважає, що участь ОСОБА_2 в будівництві добудованих приміщень встановлена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, в зв'язку чим зазначені обставини не потребують доказуванню при розгляді цієї справи.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що зазначена добудова є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому вимоги позивача щодо визнання за нею право власності на 1273/10000 частину будинку АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, на вищезгадані обставини не звернув уваги суд першої інстанції, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року в частині відмови у визнанні права власності на частину житлового будинку скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1273/10000 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна