Справа № 202/2386/16-ц
Провадження № 2/0202/1486/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення маральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 22 лютого 2016 року Індустріальним районним судом було відкрито провадження у справі №202/571/16-ц за позовом ОСОБА_2 до МТСБУ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, в якому ОСОБА_2 зазначила, що «… З огляду на презумпцію вини завдавала шкоди (загиблого Ю.М.), що передбачається у ч.2 ст.1166 ЦК України, останній мав вік 69 років, перебував на обліку у лікарні з 1990 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, а з 1995 року ще й на обліку з цукровим діабетом … з 2000 року вживав інсулін, по його поведінці та вигляду за життя було видно, що він себе погано почуває …»; « … Допущена загиблим водієм ОСОБА_6 самовпевненість є злочином, від доказування якого орган досудового розслідування усунувся з незрозумілих причин …, хоч мав перелічені вище підстави»; « … Закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини соціально-правової відповідальності. А навпаки є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі»; « … У нинішній час встановлено, що ОСОБА_5 дружина та ОСОБА_4 син загиблого водія ОСОБА_6, прийняли спадщину усього рухомого та нерухомого майна спадкодавця … добровільно відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду громадянки ОСОБА_2 відповідачі відмовилися …». Позивач вважає, що подібні звинувачення паплюжать чесне імя та память ОСОБА_6, а також завдають шкоду честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_6 Так, постановою слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 14 лютого 2015 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 було закрите у звязку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. У висновку судово-медичної експертизи був зафіксований той факт, що смерть водія ОСОБА_6 настала від гострого трансмурального інфаркту міокарду, який ускладнився гострою недостатністю кровообігу та не перебуває в причинному звязку з ДТП. Також зазначив, що ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України не порушував, у звязку з чим МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди внаслідок ДТП за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_2 На підставі викладеного просить суд визнати такими, що не відповідають дійсності вищезазначені відомості, що зазначаються у позовній заяві ОСОБА_2 по справі №202/2386/216-ц. Крім того зазначає, що звинувачення ОСОБА_4 в ігноруванні законних вимог ОСОБА_2 впливає на карєру позивача, який має статус регіонального представника Вищої ради юстиції та Президента Адвокатської фірми «Династія», у звязку з чим позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 1000 грн., що підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач зі своїм представником у судовому засіданні позов не визнали та зазначили, що ОСОБА_6 користувався автомобілем без полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим вже порушив ПДР України. Крім того, саме дружина ОСОБА_6 надала свідчення того, що останній був хворий на ішемічну хворобу серця, на цукровий діабет, вживав інсулін, інші лікарські препарати та дозволяв собі сідати у подібному стані за кермо. Також зазначили, що позивач належним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що недостовірною позивач вважає інформацію, викладену у позовній заяві ОСОБА_2 до МТСБУ, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди (справа №202/571/16-ц), в якому ОСОБА_2 зазначила, що «… З огляду на презумпцію вини завдавала шкоди (загиблого Ю.М.), що передбачається у ч.2 ст.1166 ЦК України, останній мав вік 69 років, перебував на обліку у лікарні з 1990 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, а з 1995 року ще й на обліку з цукровим діабетом … з 2000 року вживав інсулін, по його поведінці та вигляду за життя було видно, що він себе погано почуває …»; « … Допущена загиблим водієм ОСОБА_6 самовпевненість є злочином, від доказування якого орган досудового розслідування усунувся з незрозумілих причин …, хоч мав перелічені вище підстави»; « … Закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини соціально-правової відповідальності. А навпаки є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі»; « … У нинішній час встановлено, що ОСОБА_5 дружина та ОСОБА_4 син загиблого водія ОСОБА_6, прийняли спадщину усього рухомого та нерухомого майна спадкодавця … добровільно відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду громадянки ОСОБА_2 відповідачі відмовилися …».

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом ст.277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Право на звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу належить до фундаментальних, конституційних прав людини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В абзаці 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст.38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Враховуючи розяснення п.16 Пленуму ВСУ та рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), суд вважає, що звернення відповідача із позовною заявою до суду, в даному випадку має місце реалізацію відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Відтак, судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно ОСОБА_6 недостовірної інформації, яка паплюжить чесне імя та память ОСОБА_6, а також завдають шкоду честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_4, а тому заявлені позивачем позовні вимоги про спростування інформації, яка міститься в позовній заяві не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачем не доведено факту неправомірної поведінки ОСОБА_2, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,88,208,209,212-215,294 ЦПК України, ст.ст. 275- 277, 297,299 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення маральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 23 вересня 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В.Волошин