АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

04 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Андрієнко А.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

встановила:

30.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2013 року між нею (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу проекту будинку та будівельних матеріалів, за умовами якого продавець зобов'язується передати товар у власність покупця, а покупець бере на себе зобов'язання прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену грошову суму. Товаром є робочий проект котеджу К-220-1Р (Е-243-1) ТОВ ППФ «А. Лен» від 2005 року та будівельні матеріали в достатній кількості для будівництва жилого котеджу згідно робочого проекту. Найменування, кількість та якість товару визначаються у відповідності з додатком 1 до договору. Загальна сума договору складає 584 684 грн. Відповідно до порядку розрахунків, визначених умовами договору, розрахунок проводиться з частковою передоплатою товару покупцем в сумі 518 444 грн. шляхом передання готівкової суми передоплати продавцю в момент укладення договору. Решта суми 66 240 грн. сплачується з розстроченням платежу рівними сумами на протязі 16 місяців з березня 2014 року.

Оскільки відповідач не виконала свого зобов'язання в частині повної оплати за отриманий товар, з урахуванням заяви про зменшення розмір у позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 66240 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 2620,72 грн., інфляційну складову боргу в сумі 28 864,08 грн., а всього на загальну суму 97 724,80 грн. Також просила відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу проекту будинку та будівельних матеріалів від 25.12. 2013 року в сумі 66 240 грн., 3 відсотки річних з простроченої суми - 2620,72 грн., інфляційні втрати в сумі 28 864,08 грн., витрати з оплати судового збору в розмір 977,25 грн., а всього - 98702,05 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку факту, наданим відповідачем, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалене по справі рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем свідомо не було виконано свого зобов'язання за договором в частині надання покупцеві будівельних матеріалів в достатній кількості для будівництва котеджу відповідно до робочого проекту К-220-1Р (Е-243-1). Факт приймання-передачі товару відображає лише кількість матеріалів, що передана продавцем покупцеві, а не достатню кількість матеріалів для будівництва житлового котеджу, як це передбачено умовами договору.

Оскільки термін виконання зобов'язання в частині повної оплати суми по договору спливав через 16 місяців у березні 2014 року, розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних збільшень боргу є невірним.

Суд першої інстанції не дослідив договір, додаток №1 до нього та акт приймання-передачі. Крім цього, котедж відповідно до проекту повинен був мати загальну площу 270 кв.м., а насправді, без урахування підвалу, складає 220 кв.м. (підвал 20 кв.м.).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, яка належним чином не виконала грошових зобов'язань, передбачених чинним договором купівлі-продажу, має сплатити заборгованість за договором з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто зобов'язання зі сплати коштів.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною другою ст. 625 ЦК Українивстановлено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.12.2013 року між ОСОБА_1.(продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу проекту будинку та будівельних матеріалів.

Товаром за вказаним договору сторони визначили робочий проект котеджу К-220-1Р (Е-243-1) ТОВ ППФ «А. Лен» від 2005 року та будівельні матеріали в достатній кількості для будівництва жилого котеджу згідно робочого проекту. Найменування, кількість та якість товару визначаються у відповідності з додатком 1 до договору (п. 1.2, 1.3).

Загальна сума по договору складає 584 684 грн. Розрахунки проводяться з частковою передоплатою товару покупцем в сумі 518 444 грн. шляхом передання готівкової суми передоплати продавцю в момент укладення договору. Остаточна сума 66 240 грн. сплачується з розстроченням платежу рівними сумами на протязі 16 місяців починаючи з березня 2014 року (п. 2.1 -2.3).

Судом встановлено, що на виконання вказаного договору ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла будівельні матеріали в достатній кількості для будівництва котеджу, згідно робочого проекту та робочий проект згідно договору купівлі-продажу проекту будинку та будівельних матеріалів від 25.12.2013 року, про що складено акт прийому-передачі від 25.12.2013 р. (а.с. 9-10).

В свою чергу покупець свої обов'язки по договору виконала частково, сплативши в рахунок часткової оплати за договором 518 444 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не було виконано свого зобов'язання за договором в частині надання будівельних матеріалів в достатній кількості для будівництва котеджу відповідно до робочого проекту К-220-1Р (Е-243-1) є необґрунтованими.

Додатком №1 до договору сторони узгодили найменування та кількість будівельних матеріалів, достатніх для будівництва котеджу, згідно робочого проекту (а.с.7-8).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами той факт, що покупець прийняла будівельні матеріали в кількості, яка була узгоджена у додатку №1 до договору купівлі-продажу.

Та обставина, що для будівництва котеджу кількість переданих будівельних матеріалів, яка була узгоджена сторонами, була недостатньою, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання взятого на себе зобов'язання за договором-купівлі продажу.

Судом правильно було здійснено розрахунок 3% річних та індексу інфляції, враховуючи ту обставину, що вартість товару в сумі 66 240 грн. відповідач повинна була сплачувати рівними частинами продовж 16 місяців, починаючи з березня 2014 року. За таких підстав відповідальність за невиконання грошового зобов'язання наступає з моменту невиконання кожного щомісячного платежу.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/9169/2016

Головуючий в суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.