Провадження № 2-п/127/179/16
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Гриневича В.С.,

при секретарі: Пєскову Є.Д,

за участю:

представника заявника (відповідача): ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі №127/17019/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 22000,00 грн. заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення по справі №127/17019/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 22000,00 грн. заборгованості за договором позики.

Заява мотивована тим, що 18 листопада 2016 року відповідач дізналася про наявність заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року по справі №127/17019/15-ц, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

Як зазначає заявник, вона судових повісток про виклик в судове засідання не отримувала, ніяких повідомлень з поштового відділення їй не надходило, копія заочного рішення їй не направлялося. Крім того, відповідач категорично заперечує щодо позовних вимог та бажає надати свої докази.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала, просила заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляду, надавши суду дублікат квитанції від 08.10.2014р., з якої на думку представника заявника вбачається, що ОСОБА_3 частково погашено заборгованість перед позивачем ще у 2014 році, а відтак сума заборгованості зафіксована судовим рішенням не відповідає дійсному розміру заборгованості.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, мотивуючи свої заперечення тим, що відповідач була повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, а надана представником відповідача квитанція не свідчить про погашення перед ним заборгованості саме за договором позики. При цьому позивач пояснив, що позивач та відповідач разом працювали в страховій компанії, їм виплачували премії за виконану роботу та, інколи за погодженням з ОСОБА_2, ОСОБА_3 отримувала його преміальні кошти та поповнювала картковий рахунок позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши заяву про скасування заочного рішення та матеріали цивільної справи №127/17019/15-ц суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, з огляду на таке.

Як встановлено судом, 5 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення по цивільній справі №127/17019/15-ц, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_2 (Вінницька обл., Вінницький р-н., смт. Стрижавка, вул. Колгоспна, 11-а) заборгованість за договором позики в розмірі 22000,00 грн., з яких: 10000 грн. борг за договором позики, 12000 грн. відсотки за користування коштами, а також 243,60 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми випливає, що скасування заочного рішення судом, який виніс рішення, можливе лише у випадку встановлення одночасно двох обставин: 1) відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом при підготовці справи до розгляду, враховуючи положення статті 122 ЦПК України, за інформацією наданою адресно-довідковим підрозділом УДМС у Вінницькій області, встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 АДРЕСА_1. Аналогічна адреса зазначена позивачем і в позовній заяві.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2015р. відкрито провадження у даній справи та призначено судове засідання на 07.09.2015р.

Однак, відповідач в судове засідання, призначене на 07.09.2015р. не зявилась, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судового розгляду справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовних матеріалів та повістки про виклик в судове засідання за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача (м. Вінниця, вул. Юності, 45. кв. 24.) При цьому, конверт із зазначеними матеріалами повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

В подальшому, судом призначалися судові засідання на 23.09.2015р. та 05.10.2015р., в які відповідач також не зявлялася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судового розгляду справи, шляхом направлення повістки про виклик в судове засідання за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача (м. Вінниця, вул. Юності, 45. кв. 24.). Конверти з повістками про виклик в судове засідання повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 5 статті 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, оскільки повістки про виклик в судові засідання надсилалися відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання, а відповідач не бажав отримувати поштову кореспонденцію та не зявлявся в судові засідання, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

В той же час, як зазначено вище заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що докази, на які посилається позивач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, суд звертає увагу що заявником до заяви не додано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 57, 58 ЦПК України, які мали б істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, наданий представником заявника дублікат квитанції від 08.10.2014р. про сплату 600,00 грн. судом до уваги не приймається, оскільки зі вказаної квитанції, а зокрема з графи призначення платежу, не вбачається, що перерахування коштів в сумі 600,00 грн. здійснено відповідачем саме в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за договором позики.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з частиною 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, суд вважає, що саме зловживання своїми процесуальними правами та неявка в судові засідання без поважних причин позбавила ОСОБА_3 можливості в судовому засіданні обґрунтовувати свої доводи та заперечення щодо предмету позовних вимог, а звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення більш ніж через 1 (один) рік після його винесення є нічим іншим, як намагання затягування виконання рішення суду, що є недопустимим.

З огляду на вищевикладене слідує висновок, що заявником не доведено наявності підстав передбачених статтею 232 ЦПК України для скасування заочного рішення суду, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 вважаючи заочне рішення незаконним та необгрунтованим, не позбавлена можливості оскаржити його в апеляційному порядку у відповідності з вимогами ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 230-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі №127/17019/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 22000,00 грн. за договором позики - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: