УХВАЛА

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 5 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року Одеська міська рада звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому зазначала, що згідно з ордером, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської народної ради народних депутатів м. Одеси від 23 листопада 1983 року, ОСОБА_7, чоловіку та батьку відповідачів було дозволено зайняти дві кімнати по АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорта від 16 серпня 1982 року загальна площа будинковолодіння за зазначеною адресою склала 37,1 кв. м. ОСОБА_7 було залишено будинок загальною площею 37,1 кв. м згідно з технічним паспортом від 16 серпня 1982 року. Відповідно до технічного паспорта від 1995 року за вказаною адресою загальна площа будинку значно збільшилась. Згідно з технічним паспортом від 2008 року загальна площа будинків по АДРЕСА_1 склала 157,5 кв. м, які зазначені у технічному паспорті під літ. «А» та літ. «К», а площа самовільно захопленої ділянки склала 1 467 кв. м, Таким чином, відповідачі, здійснюючи самочинне будівництво будинків по АДРЕСА_1, порушили права Одеської міської ради як власника земельної ділянки.

Уточнивши позовні вимоги, Одеська міська рада просила суд зобов'язати відповідачів солідарно за свій рахунок привести до попереднього стану земельну ділянку площею 0,1403 га по АДРЕСА_1 відповідно до технічної документації від 16 серпня 1982 року, шляхом знесення самовільно споруджених будівель, а саме: «а1» - 12,9 кв. м, «а2» - 10,5 кв. м, «а3» -4,5 кв. м, «а4» - 18,7 кв. м, «а5» - 3,31 кв. м, літ. «К» - 60,7 кв. м.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 5 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року, позов Одеської міської ради задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок, який у результаті перебудови та прибудови складається з трьох житлових кімнат, площею 11,6 кв. м, 13,6 кв. м, 10,5 кв. м; двох кухонь, площею 8 кв. м, 18,7 кв. м; трьох коридорів, площею 12,2 кв. м, 6,8 кв. м, 4,5 кв. м; ванни, площею 4,9 кв. м; санвузла, площею 6,0 кв. м, загальною площею 96,8 кв. м, в тому числі житлова площа 35,7 кв. м, а також збудовані нові господарчі споруди: сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», сарай під літ. «Г», котельня під літ. «Д», навіс підліт. «Е», огорожа № 1-3, мостіння 1 та земельну ділянку, площею 0,1403 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до технічної документації від 16 серпня 1982 року, шляхом знесення самовільно споруджених будівель, а саме: під літ. «а1» - 12,9 кв. м (кухня, площею 8 кв. м, ванна, площею 4,9 кв. м), під літ. «а2» - 10,5 кв. м (житлова кімната, площею 10,5 кв. м), під літ. «а3» - 4,5 кв. м (коридор, площею 4,5 кв. м), під літ. «а4» - 18,7 кв. м (кухня, площею 18,7 кв. м) та будівлю під літ. «К», яка складається з кімнати, площею 18,2 кв. м, двох коридорів, площею 8,2 кв. м, 7,6 кв. м, кухні, площею 20,2 кв. м, санвузла, площею 6,5 кв. м, загальною площею 60,7 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог Одеської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що спірна земельна ділянка площею 1467 кв. м розташована в АДРЕСА_1 та належить територіальній громаді в особі Одеської міської ради.

Вироком Іллічівського районного народного суду м. Одеси від 21 жовтня 1983 року, зміненим ухвалою Одеського обласного суду від 15 листопада 1983 року, ОСОБА_7 був визнаний винним у самочинному будівництві зазначеного житлового будинку по АДРЕСА_1 та у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, і засуджений до одного року виправних робіт з утриманням 15 % заробітної плати з конфіскацією незаконно збудованого будинку.

12 грудня 1983 року вказаний будинок судовим виконавцем за актом переданий фінансовому відділу Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси, ЖЕО району рекомендовано укласти з ОСОБА_7 договір найму житла.

29 грудня 1983 року ОСОБА_7 виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси був виданий ордер на право зайняття двох кімнат по АДРЕСА_1 на склад сім'ї чотири особи: ОСОБА_7, ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_4 (син).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Особовий рахунок на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_3

Судом також установлено, що земельна ділянка, на який розташований будинок № 42 по АДРЕСА_1, належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом чч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідач не заперечувала, що будівництво здійснювалось самочинно (ч. 1 ст. 61 ЦПК України), а її доводи про те, що як вдова особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вірно судом не взято до уваги з урахуванням тих правовідносин, що виникли між сторонами

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки на самовільно захопленій земельній ділянці ОСОБА_7 самочинно збудував житловий будинок, а пізніше, після його смерті, всі права та обов'язки щодо спірного будинку набула його дружина - ОСОБА_3, тому саме на неї повинно бути покладено обов'язок за свій рахунок привести будинок до попереднього стану.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судами вірно застосовані, а поданим сторонами доказам дана правильна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 5 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик