Справа № 638/1899/16-ц
Провадження № 2/638/2137/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

при секретарі Подосокорської А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та дідусем,

Установив:

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просять зобовязати ОСОБА_6 не перешкоджати їм брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, повідомити про: місце фактичного проживання сина та місце реєстрації проживання дитини; місце відвідування сином дошкільного навчального закладу; місце відвідування дитиною комунального закладу охорони здоровя чи іншого лікувального закладу та/або лікаря; засоби звязку з мамою дитини для отримання інформації про дитину. В разі зміни місця проживання та перебування дитини негайно повідомити їх про такі зміни. Визначити наступні способи участі у вихованні дитини, особисте спілкування: побачення дитини з ОСОБА_2 не рідше двох разів на тиждень: один день з понеділка по пятницю та на вихідні з пятниці по неділю з пятниці на суботу, та з суботи на неділю, спілкування з дитиною ОСОБА_5 та ОСОБА_2 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, дідом та онуком у присутності матері дитини не рідше трьох разів на тиждень по одній годині кожного разу, в день побачення ОСОБА_2 з онуком, право забирати дитину з дому/дошкільного навчального закладу/шкільного навчального закладу особисто, на час перебування батька ОСОБА_5 в м. Харкові побачення з дитиною не рідше двох разів на тиждень. Зобовязати відповідача за два дні до зустрічі ОСОБА_2 з дитиною, надати точну інформацію щодо фактичного місця перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, зобовязати відповідача за два дні до дня зустрічі ОСОБА_5 з дитиною, надати точну інформацію щодо фактичного місця перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає окремо від дитини, відповідач ОСОБА_6 є матірю дитини, з якою проживала дитина до лютого 2015 року та була дружиною ОСОБА_5 Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано згідно рішення суду. ОСОБА_2 є дідусем дитини. Починаючи з народження дитини у грудні 2010 року вони приймали активну участь у забезпеченні сина грошима та речами, дитина вчилась у дитячому садочку при школі «Бойко» з вересня 2012 року і відвідувала секцію футболу «Футбік» з січня 2015 року. ОСОБА_5 знаходячись поза межами України мав змогу отримувати інформацію про сина від вихователів школи та щоденно бачити свого сина на відео, яке школа «Бойко» постійно транслювала для батьків через мережу Інтернет. Дитина у школі «Бойко» мала все для найкращого розвиту та всі умови для спілкування з батьком. ОСОБА_5 сплачував всі платежі за навчання та розвиток сина та разом з ОСОБА_2 забезпечували приїзд дитини до закладу шляхом оплати та виклику таксі. Жодного разу ні відповідачка ні її мати ОСОБА_3 не переймалися турботами про те, як дитина потрапить до дошкільного навчального закладу та додому. ОСОБА_2 навідував дитину при школі «Бойко», мав змогу спілкуватися з онуком, приносити подарунки та отримувати інформацію про його розвиток. Також, ОСОБА_2 щодня переглядав відео конференції з онуком. Починаючи з 2012 року відповідачка почала вимикати свій телефон на декілька тижнів на місяць, таким чином позбавляючи їх можливості спілкуватися з дитиною в період коли вона була в дитячому садочку. У 2014 році претензії відповідачки на розмірі аліментів зростали, але спілкування їх з дитиною відбувалося. Також, ОСОБА_5 уклав договір від 02.09.2013 року про медичне обстеження сина, сплачував за надані медичні послуги, таким чином приймав участь в утриманні дитини шляхом сплати не тільки аліментів, а всіх необхідних витрат. У лютому 2015 року бабуся дитини ОСОБА_3 забрала дитину з дитячого садочку разом з документами, щоб дитина не мала змогу спілкуватися з ними. У лютому 2015 року відповідачка вимкнула телефон, за допомогою якого ОСОБА_5 не міг звязатися з ОСОБА_6, поспілкуватися з дитиною, в тому числі домовити та узгодити пересилання грошей на утримання дитини. ОСОБА_2 неодноразово відвідував оселю відповідачки з метою знайти дитину, однак двері йому ніхто не відкрив. ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про розшук онука, проте заява не була прийнята. Також, ОСОБА_2 звертався за місцем роботи ОСОБА_3 з листом про надання інформації, яка є персональними даними про останню, а тому він отримав відмову. Отже з лютого 2015 року обірвався зв'язок з матірю дитини, станом на січень 206 року всі заходи щодо можливого мирного врегулювання спору з питань відновлення спілкування з дитиною та повернення до школи «Бойко» вичерпані, не має жодної можливості звязатися з відповідачкою, її мати категорично заперечує щодо спілкування та вирішення питань з ОСОБА_6 У звязку з вкладеним вище вони звернулися до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1, позивач ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 протягом розгляду справи позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, однак в останньому судовому засіданні 21.07.2016 року визнала позов частково, не заперечувала проти спілкування з дитиною один раз на місяць. Свої заперечення проти позову мотивувала тим, що права батька ОСОБА_5 жодним чином не порушені, оскільки останній проживає за межами України та протягом останніх трьох років до України не приїздить. Підтвердила факт сплати аліментів на дитину. Також, повідомила про наявність страху у дитини після спілкування з батьком та дідусем, що підтверджується висновком психолога.

Представник відповідача ОСОБА_4 через неодноразові попередження головуючого по справі за неналежну поведінку та порушення порядку ведення судового процесу, відповідно до ст.ст.91,92 ЦПК України видалений із залу судових засідань.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на не надання позивачами доказів порушення їх прав, будь яке спілкування батька та дідуся з дитиною суперечить її інтересам, батько ухиляється від виконання аліментних обовязків, не спілкується з дитиною, не бажає мати прямих контактів з нею, в Україну тривалий час не приїздить, вчинює насильство до матері дитини, дитина не бажає спілкуватися з батьком та дідусем, боїться їх, прямий контакт з дідусем, відвідування місця його проживання створює загрозу для фізичного здоровя дитини.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого вважали за доцільне встановити порядок участі дідуся у вихованні онука, визначивши час: 1,3 суботу місяця з 10:00 до 12:00 та 2,4 неділю місяця з 15:00 до 17:00, у присутності матері ОСОБА_6.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2009 року до 08.10.2013 року, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з матірю відповідачкою у справі за адресою: АДРЕСА_1.

Батько дитини ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично мешкає та працює у Канаді.

Зібрані у справі докази свідчать про надання матеріальної допомоги ОСОБА_5 малолітньому сину, зокрема, сплата навчання у дитячому садку ХПНВК «Авторська школа Бойко» у період з 2012 року по 2015 рік, сплата медичного обслуговування у медичному центрі ТОВ «Добра сила», здійснення грошових переказів.

Дідусь дитини ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2, де для дитини створені належні умови для перебування, що підтверджується актом обстеження від 11.04.2016 року, складеного Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Мати дитини ОСОБА_6 заперечує проти спілкування з дитиною як батька так і дідуся посилаючись на емоційний тиск з їхнього боку та маленьку грошову забезпеченість з боку батька.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, зокрема 06.11.2015 року, 28.05.2015 року з приводу встановлення місцезнаходження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняття заходів щодо спілкування з останнім, з приводу неправомірних, на його думку, дій з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які виразилися в тому, що останні не дозволяють заявнику бачитися з онуком ОСОБА_7

Обмеження у спілкуванні з дідусем, також не спростовувалося ОСОБА_3 у судовому засіданні, яка є бабусею ОСОБА_7 та представником відповідача ОСОБА_6, з посиланням на негативний вплив на малолітнього онука, який боїться дідуся.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України встановлено мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Суду не надано доказів про наявність перешкод у позивача ОСОБА_5 у спілкуванні з сином ОСОБА_7, оскільки останній тривалий час проживає у Канаді, до України не приїздить протягом останніх трьох років, що визнано сторонами у справі, а тому відсутні підстави стверджувати про заборону зустрічей з боку ОСОБА_6 через фактичну їх відсутність. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Що стосується вимог позивача ОСОБА_2, то суд їх задовольняє частково, відмовляє в задоволенні вимог про зобовязання відповідача повідомити про місце проживання дитини, відвідування дошкільного начального закладу, комунального закладу охорони здоровя, засоби звязку з відповідачкою, оскільки суду не надано доказів про порушення прав позивача в цій частині.

Враховуючи право ОСОБА_2, визначене діючим законодавством України, на участь у вихованні онука, його щире намагання зберегти та підтримувати сталі сімейні стосунки з малолітнім онуком, відсутність доказів про негативний влив останнього на психологічний стан дитини, суд прийшов до висновку про визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу суботу місцяця з 10:00 години до 12:00 години, та третю неділю місяця з 15-00 години до 17-00 годин, у присутності матері ОСОБА_6 або бабусі ОСОБА_3.

Керуючись 10,11,60,88,212-215 ЦПК, ст.ст.141,142,150,155,157,159,257 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов?язати ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуком ОСОБА_7,11.12.2010 року народженя.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу суботу місцяця з 10:00 години до 12:00 години, та третю неділю місяця з 15-00 години до 17-00 годин, у присутності матері ОСОБА_6 або бабусі ОСОБА_3.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, починаючи з 26.07.2016 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий