Номер провадження: 22-ц/785/1560/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, як правонаступника ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором № 0 від 20.06.2006 р. у розмірі 801 489,31 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 375 211,55 грн.; - заборгованість по процентам 426 277,75 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за укладеним з ОСОБА_5 договором іпотеки від 20.06.2006 р., реєстровий № 4687, а саме на належні іпотекодавцю: 1) домоволодіння з господарськими спорудами та будівлями, яке знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 2) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,040 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 3) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,250 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 18.10.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 кредитним договором № 0 від 20.06.2006 р. (далі Кредитний договір) останній отримав кредит у сумі 45 000,00 доларів США, строком до 20.06.2017 р., зі сплатою 13,0% річних.

З метою забезпечення особистих зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором 20.06.2006 р. між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки (далі Договір іпотеки), відповідно до якого остання передала в іпотеку: 1) домоволодіння з господарськими спорудами та будівлями, яке знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 2) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,040 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 3) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,250 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область.

18.11.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами.

ОСОБА_7 свої обовязки з повернення кредиту порушив. Про необхідність погашення боргу неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги. Станом на 05.09.2014 р. виник борг у вищевказаному розмірі.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.02.2015 р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Посилається на ухвалення рішення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилався на те, що вартість усього іпотечного майна є неспівмірною із заборгованістю за кредитом. Банк не надав доказів отримання ним коштів за кредитним договором. Сума боргу є необґрунтованою. У позовній заяві не зазначено вартість предмета іпотеки. Провадження у справі необхідно закрити у звязку зі смертю ОСОБА_5. У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав викладені в письмових заперечення доводи та вимоги.

Відповідно до Свідоцтва про смерть від 28.05.2011 р. ОСОБА_5 померла 26.05.2011 р. (а. с. 114).

Згідно листа Іллічівської міської державної нотаріальної контори від 09.03.2016 р., наданого на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області, 06.02.2015 р. була відкрита спадкова справа щодо майна померлої 26.05.2011 р. ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_4 від 06.02.2015 р. про прийняття спадщини за законом (а. с. 80, 81, 134).

ОСОБА_4 був залучений апеляційним судом до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення на предмет іпотеки не може бути звернуто, оскільки набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 88 91).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 36, 37 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають вимогам законодавства є висновки суду першої інстанції про відмову в позові у звязку із застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 18.10.2007 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 кредитним договором № 0 від 20.06.2006 р. (далі Кредитний договір) останній отримав кредит у сумі 45 000,00 доларів США, строком до 20.06.2017 р., зі сплатою 13,0% річних (а. с. 10 18).

З метою забезпечення особистих зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором 20.06.2006 р. між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки (далі Договір іпотеки), відповідно до якого остання передала в іпотеку: 1) домоволодіння з господарськими спорудами та будівлями, яке знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 2) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,040 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область; 3) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,250 га., яка знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 159, селище ОСОБА_6, м. Іллічівськ, Одеська область (а. с. 21 24).

Пунктами 5.1 - 5.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі порушення позичальником зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю - майновому поручителю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а. с. 23).

18.11.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами (а. с. 28 30).

ОСОБА_7 свої обовязки з повернення кредиту порушив. Станом на 05.09.2014 р. виник борг у вищевказаному розмірі (а. с. 27).

Між сторонами вникли правовідносини із забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором відповідно до договору іпотеки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

У ст. 392 ЦК України йдеться про визнання права власності, підтвердження наявного у позивача права власності, яке набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Встановлено, що порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність іпотекодержателя врегульований п. 5.3 Договору іпотеки, відповідно до якого право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також встановлено, що матеріали справи не містять письмового повідомлення Банку про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Виходячи з вищевстановленого, враховуючи умови договору іпотеки від 20.06.2006 р., колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову Банку необхідно відмовити.

Саме про це вказується у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р., справа № 6-1851цс15.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, вищезазначених положень законодавства до уваги не взяв.

Таким чином, доводи апелянта є частково обґрунтованими. апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. Необхідно відмовити в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю, змінивши таким чином підстави мотивувальної частини рішення щодо обґрунтування підстав відмови у позові. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 лютого 2016 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3