АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 681/679/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2157/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Пастощука М.М., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Лапка Ю.В.,

за участю: представників ДП «Хмельницький науково-дослідний та

проектний інститут землеустрою» ОСОБА_1, ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_3 до державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

12 травня 2016 року ОСОБА_3 звертаючись в суд із вказаним позовом зазначав, що з 28 січня 2013 року він був призначений на посаду директора ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 02 вересня 2015 року його було звільнено з посади за згодою сторін. На час звільнення існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати в розмірі 43280,41 грн. Станом на день звернення до суду з позовом відповідачем не проведено повний розрахунок із ОСОБА_3

Із врахуванням викладеного та уточнень до позовних вимог, і з врахуванням того, що після звернення до суду відповідачем частково вже погашена заборгованість по заробітній платі просив стягнути з ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» заборгованість по заробітній платі в сумі 16926,07 грн., невиплачену допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847,22 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 16422,34 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в сумі 41286 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 4304,40 грн. та за 2015 рік в сумі 3293,45 грн.

Рішенням Полонського районного суду від 13 жовтня 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_3: заборгованість по заробітній платі станом на 11.10.2016 року в сумі 16 926 грн. 07 коп.; невиплачену допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847 грн. 22 коп.; компенсацію втрати частини грошових доходів у ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Категорія: 53,55

Доповідач: Янчук Т.О.

зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 14234 грн. 96 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в загальній сумі 41286 грн.; моральну шкоду в розмірі 1500 грн., а всього - 77 794 грн. 25 коп.. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» просить скасувати рішення Полонського районного суду від 13.10.2016 р. в частині стягнення з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_3В: невиплаченої допомоги з тимчасової втрати працездатності в сумі 3847,22 грн., компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 14234,96 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 280 робочих днів в загальній сумі 41 286 грн.; моральної шкоди в розмірі 1 500 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зменшити з врахуванням коштів виплачених позивачу ОСОБА_6 центром зайнятості та вини самого позивача у несвоєчасній виплаті собі ж зарплати та застосувати принцип співмірності, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати стягнути згідно нового обрахунку, який буде надано відповідачем, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати в розмірі 14234,96 грн. не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 16926,07 грн., та відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 рік в розмірі 4304,40 грн., та 2015 рік - 3293,45 грн. сторонами не оскаржується тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року Державним агентством земельних ресурсів України та ОСОБА_3 було укладено контракт про те, що ОСОБА_3 наймається на посаду директора Державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на термін з 28 січня 2013 року по 27 січня 2016 року включно (а.с.4-14).

02 вересня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

На день звільнення ОСОБА_3 борг ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» по заробітній платі складав: 43280,41 грн. В подальшому в процесі розгляду справи у суді, відповідачем в рахунок погашення заборгованості виплачено частину заборгованості по заробітній платі, станом на 11.10.2016 року розмір заборгованості по зарплаті складав 16926,07 грн., та 3847,22 грн. заборгованість по допомозі у звязку з тимчасової втрати працездатності, що сторонами визнається та не заперечується.

Відповідно до довідки ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 12.07.2016 року №867 за останні 2 місяці роботи перед звільненням, у серпні 2015 року позивачем відпрацьовано 0 днів, в липні 2015 року - 6 днів, нарахована заробітна плата за цей період - 3527,65 грн. В серпні позивач був звільнений від роботи у звязку з непрацездатністю на підставі листка непрацездатності (а.с.53).

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами), відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі суд першої інстанції, правильно виходив із того, що відповідачем у порушення статті 116 КЗпП України позивачу не було проведено всіх виплат, які належить йому виплатити при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення та відповідно до статті 237-2 КЗпП України відшкодована моральна шкода.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Відповідно пунктами 2 та 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Суд першої інстанції застосовуючи положення статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку при визначенні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, помилково для її обрахування виходив із заробітної плати за два місяця роботи за липень, червень 2015 року, останніми двома місяцями роботи, що передують звільненню є серпень 2015 року, в якому позивачем фактично не відпрацьовано жодного дня, оскільки позивач був звільнений від роботи у звязку з непрацездатністю на підставі листка непрацездатності, в липні фактично відпрацьовано 6 днів, заробітна плата за фактично відпрацьований час складає 3527,65 грн., середньоденна заробітна плата буде складати 587,94 грн. (3527,65:6). Отже за 280 робочих днів при режимі роботи пятиденної робочої неділі середній заробіток за час затримки розрахунку буде складати 164 623,66 грн.

Однак, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи межі заявлених позивачем позовних вимог, а саме про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 41286 г грн., та межі доводів апеляційної скарги відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції в цій частині без зміни.

Доводи апеляційної скарги, щодо зменшення розміру середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, з урахуванням виплат, які отримав позивач будучи зареєстрованим в ОСОБА_6 районному центрі зайнятості з вересня 2015 року по червень 2016 року - 22579,16 грн., є безпідставними, посилання відповідача на п.32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому розяснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема ч.3 ст.117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-VI від 20 грудня 2005 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції принципу співмірності при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку, то відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 43280,41 грн., відповідно до довідки ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №131 від 29.03.2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 складає 43280,41 грн., тобто спір про розміри належних працівникові при звільнені відсутній, а тому і відсутні підстави для застосування принципу співмірності.

Що стосується доводів апеляційної скарги, щодо зменшення розміру моральної шкоди до 100 грн., то вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, у даних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди і саме роботодавець повинен довести відсутність вини у завданні шкоди працівнику.

Установивши, що у зв'язку з порушенням трудових прав ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1500 грн., суд першої інстанції навів у рішенні достатні мотиви для такого висновку з огляду на засади розумності й виваженості.

Щодо доводів апеляційної скарги, щодо відсутності вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивача, то вони теж не впливають на правові висновки суду першої інстанції, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Однак, колегія суддів не може погодить з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 14234,96 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення компенсації втрати позивачем частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд правильно керувався Законом "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 р. та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати також відносяться інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пунктом 21 контракту від 28 січня 2013 року передбачалася у разі відпустки керівникові надання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку, у звязку з чим судом першої інстанції правильно включено цю виплату до структури заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 10.08.2016 року №903 за період з березеня 2016 по серпень 2016 року ОСОБА_3 було погашено заборгованість із заробітної плати в сумі 13850 грн., а саме 11.03.2016 року виплачена заборгованість по зарплаті за грудень 2014 року; 31.03.2016 року 500 грн. за квітень 2015 року; 20.04.2016 року - 1000 грн. квітень 2015 року; 29.04.2016 року - 700 грн. - за листопад 2014 року; 11.05.2016 року - 2400 грн. - за листопад 2014 року; 13.05.2016 року - 600 грн. - за грудень 2013 року; 26.06.2016 року - 750 грн. - за грудень 2013 року; 09.08.2016 року - 2458,68 грн. - за січень 2015 року; 09.08.2016 року - 2041,32 грн. - лютий 2015 року ( а.с.154), крім того, у вересні 2016 року було виплачено заборгованість за грудень 2013 року в розмірі 970 грн., лютий 2015 року-1400 грн., травень 2015 року-2800 грн. ( а.с.174).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Розмір компенсації при виплаті у березні 2016 року 1000 грн. за грудень 2014 року буде складати: - приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу з січня 2015 року по лютий 2016 року становить 44% (1.031х 1.053х1.108х1.140х1.022х1.004х0.990х0.992х1.023х0.987х1.020х1.002х1.009х0.996х100-100), компенсація 440 грн. (100 грн.х44: 100). Аналогічно судом здійснено вирахування наступних сум компенсації:

У березні 2016 року виплачено 500 грн. за квітень 2015 року компенсація становить 25 грн. (500х5,0:100);

У квітні 2016 року - 1000 грн. за квітень 2015 року, компенсація - 61 грн. (1000 грн.х6,1:100) та 700 грн. за листопад 2014 року, компенсація -348,60 грн. (700 грн.х49,8 :100);

У травні 2016 року - 2312,32 грн. за листопад 2014 року, компенсація - 1274,09 грн. (2312,32 грн.х55,16:100) та 600 грн. за грудень 2014 року, компенсація - 303,60 грн. (600х88,26:100);

У червні 2016 року - 1600 грн. за грудень 2013 року, компенсація - 1411,20 грн. (1600х88,2: 100) та 800 грн. за травень 2015 року, компенсація - 60 грн.(800х7,5 :100);

У липні 2016 року - 750 грн. за грудень 2013 року, компенсація - 658,50 грн. (750 х87,8:100);

У серпні 2016 року - 2458,68 грн. за січень 2015 року, компенсація -1123,62 грн. (2458,68х45,7:100) та 2041,32 грн. за лютий 2015 року, компенсація - 783,87 грн. (2041,32 х38,4:100);

У вересні 2016 року - 970 грн. за грудень 2013 року, компенсація -844,87 грн. (970х87,1 6100), 1400 грн. за лютий 2015 року, компенсація 532 грн.(1400х38,0:100), 2800 за травень 2015 року193,20 грн. (2800х6,9:100), а всього 8059,07 грн.

Виплата заборгованості по заробітній платі за січень 2015 року - 923,14 грн., за лютий 2015 року - 822,13 грн., за березень 2015 року - 4064,94 грн., за травень 2015 року - 961,71 грн., за червень 2015 року - 1903,46 грн., за червень 2015 року - 2890,71 грн., за липень 2015 року - 1266,53 грн., за вересень 2015 року 3293,45 грн. проведені 24 жовтня 2016 року, що підтверджується платіжними доручення (а.с.219-220). Докази виплати у вересні 2016 року заборгованості в розмірі 2343,69 за грудень 2013 року, та грудень 2014 року в розмірі 2704,40 грн. в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на зазначене, оскільки вищезазначена заборгованість виплачена 24.10.2016 року вже після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, а докази щодо виплати заборгованості в вересні 2016 року за грудень 2013 року в розмірі 2343,69 за грудень 2013 року, та грудень 2014 року в розмірі 2704,40 грн. в матеріалах справи відсутні, тому суд першої інстанції помилково їх включив в обрахування до розміру компенсації втрати доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, в частині стягнення розміру компенсації втрати доходів через несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 14234,96 грн. та судового збору 777,94 грн. підлягає зміні, з ухваленням рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 8059,07 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати 8059,07 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає зміні судовий збір стягнутий судом першої інстанції в дохід держави, а саме 701,18 грн. за майновий спір, 165,36 грн. за немайновий спір, а всього 866,54 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2016 року змінити в частині стягнення розміру компенсації втрати доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати та судового збору.

Стягнути з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати 8059,07 грн.

Стягнути з державного підприємства «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в дохід держави судовий збір 866,54 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук