печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Гладун Х.А.,

при секретарі - Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на грошові кошти,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на грошові кошти та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 14.11.2012 р. між банком та ОСОБА_4 було укладено договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти № 003-17503-141112, за умовами якого на ім'я ОСОБА_4 Відповідачем відкрито поточний рахунок НОМЕР_1. 09.02.2015 р. між ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування грошей, за умовами якого ОСОБА_4 подарувала позивачу грошові кошти в сумі 4400 дол. США, що перебувають на її поточному рахунку НОМЕР_1, відкритому на підставі вищевказаного договору банківського рахунку. Неодноразові заяви ОСОБА_4 та позивача про здійснення перерахунку подарованих грошових коштів на рахунок позивача банком ігноруються. Банком надано відповідь, що правові підстави для перерахунку коштів відсутні, оскільки банк письмової згоди на відступлення прав вимоги третім особам за договором банківського вкладу ОСОБА_4 не надавав. Вважаючи такі дії банку неправомірними, посилаючись на положення ст.ст. 328, 319, 321, 7171, 718, 722 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на грошові кошти в сумі 4400 дол. США, які фактично знаходяться на рахунку НОМЕР_1, відкритому ОСОБА_4 у ПАТ «Дельта Банк» та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату таких грошових коштів.

Ухвалою суду від 23.06.2016 р. провадження в справі в частині позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - закрито.

Протокольною ухвалою суду від 23.06.2016 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у його задоволенні.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала заявлені позовні вимоги

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено Договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти № 003-17503-141112, за умовами якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок у дол. США НОМЕР_1.

09.02.2015 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено Договір дарування грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 145, відповідно до умов якого Дарувальник подарував, а Обдарований прийняв у дар гроші в сумі 4400 дол. США, що знаходяться на поточному рахунку НОМЕР_1, який відкритий у ПАТ «Дельта Банк» згідно договору № 003-17503-141112 від 14.11.2012 року.

13.02.2015 р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Дельта Банк», в якому просила перерахувати грошові коши з належного їй рахунку на рахунок обдарованого ОСОБА_1 згідно договору дарування грошей від 09.02.2015 р..

На заяву ОСОБА_1 від 24.06.2015 р. щодо збільшення належної йому до виплати суми компенсації на 4400 дол. США за договором дарування грошей від 09.02.2015 р. ПАТ «Дельта Банк» надав відповідь від 14.07.2016 р. № 05-3034999, що відступлення права вимоги за Договором банківського вкладу відбулося без отримання попередньої письмової згоди Банку, а тому, Банк не визнає такого відступлення прав вимоги та повідомляє про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо перерахунку коштів в сумі 4400 дол. США на рахунок ОСОБА_1

Аналогічну за змістом відповідь надано Банком на заяву ОСОБА_4 від 24.06.2016 р. (лист від 10.07.2016 р. № 05-3035001).

04.11.2016 р. ОСОБА_1 подано до Банку заяву про визнання його кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма Договорами укладеними з Банком та договором дарування грошей від 09.02.2015 р.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Звертаючись до суду з позовним вимогами, Позивач просив визнати за ним право власності на грошові кошти в розмірі 4400,00 дол. США, які перебувають на рахунках, відкритих у ПАТ «Дельта Банк», відкритих на ім'я ОСОБА_4, посилаючись на те, що набув права вимоги на вказані кошти на підставі договору дарування грошей від 09.02.2015 р., укладеному з ОСОБА_4 та просив стягнути з відповідача вказані кошти.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності ОСОБА_1 на кошти в розмірі 4400,00 дол. США, які подаровані ОСОБА_4 та знаходяться на рахунках у ПАТ «Дельта Банк», ніким не оспорюється.

Вказані кошти належать позивачу на підставі Договору дарування від 09.02.2015 року, дійсність якого ніким неоспорена.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір дарування нотаріально посвідчений, не визнаний недійсним, отже в силу закону є правомірним і не потребує додаткового визнання права власності за ОСОБА_1 на отримане за цим договором дарування.

Разом з тим, внаслідок укладання договору дарування від 09.02.2015 р., позивач не набув статус вкладника Банку, який чітко регламентується п. 4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якої вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Вказаний Договір дарування не може створювати будь-яких прав та обов'язків для ПАТ «Дельта Банк», який не є стороною зазначених правочинів.

Обставина, зазначена в договорах дарування, щодо того, що предмет договору дарування (грошові кошти) знаходиться на банківських рахунках відповідача не має правового значення, оскільки указаний договір не є за своїм змістом договором про відступлення третьою особою ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 права вимоги як вкладника ПАТ «Дельта Банк».

Таким чином, позивач не позбавлений права на отримання подарованих йому грошових коштів в сумі, визначеній договором дарування, після того, як такі кошти будуть виплачені безпосередню вкладнику ПАТ «Дельта Банк», тобто ОСОБА_4, з дотриманням процедури черговості, проте, будь-які підстави для визнання таким вкладником позивача - відсутні.

Також, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» з 20.03.2015 року по 05.10.2015 року до 04.10.2017 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4 Розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860 (далі Положення №14) передбачено, що перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

З вищевикладених норм чинного законодавства вбачається, що Уповноважена особа Фонду після винесення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку має право формувати перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, за відсутності укладеного між Позивачем та Відповідачем відповідного договору банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку на суму 4400 дол. США Позивач не є вкладником в розумінні вищевказаної норми закону, та на яку поширюються положення відшкодування суми гарантованої ФГВФО.

На підставі викладеного вище заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим, правові підставі задоволення позову - відсутні.

Керуючись ст.ст. 1066, 1167, 328, 717, 718, 392, 204 ЦК України, ст.ст. 4, 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання права власності на грошові кошти, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Х.А. Гладун