І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 Словянського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий виїзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України малолітньої дитини без згоди батька, -
До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий виїзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України малолітньої дитини без згоди батька. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 січня 2014 року та мають від шлюбу малолітню дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем вони проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. Відповідач ОСОБА_2 у вихованні дитини участі не приймає її фізичним та духовним розвитком не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. До серпня 2014 року позивач разом із донькою проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, а у звязку з проведенням антитерористичної операції виїхала до міста Біла Церква Київської області. На тимчасово окупованій території залишилися проживати її батьки та бабуся, залишилося нерухоме майно, особисті речі, а тому в неї виникає необхідність у виїзді разом з дитиною у м. Горлівка Донецької області за своїми речами. На теперішній час безперешкодно перетинати разом із дитиною контрольний пункт вїзду - виїзду з наявним пропуском не має можливості, вїзд/виїзд дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, тобто в супроводі одного з батька або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою. Відповідач добровільно нотаріально посвідчену згоду надати відмовляється.
Згідно зі ст. 150 ч. 2, 155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 2-2 Постанови Кабінету міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 126-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно з п.п. 5.11, 5.1.2 Розділу Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Таким чином, виїзд за межі України та вїзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, вїзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно з Конвенцією про права дитини (ратифікована постановою Верховною Ради № 789 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Просить суд надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, багаторазовий дозвіл на виїзд та вїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, паспорт серії СТ № 504139, виданий Білоцерківським РВ Управління ДМС України в Київській області, дата видачі 17 травня 2016 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 186003, що видано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії І-ОК № 275164, виданого виконавчим комітетом Шкарівської сільської ради Білоцерковського району Київської області, ОСОБА_3 народилася 01 серпня 2014 року, її матірю є ОСОБА_1, батьком відповідач ОСОБА_2.
Відповідач ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 27.02.2015 року, про що свідчить виконавчий лист, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 22 квітня 2015 року.
При вирішенні питання про можливість надати позивачці дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначає рівність прав і обовязків батьків відносно дитини.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.
За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.
Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем проживають окремо, дитина знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею. Відповідач ОСОБА_2 у вихованні дитини участі не приймає її фізичним та духовним розвитком не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, до серпня 2014 року позивач разом із донькою проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, а у звязку з проведенням антитерористичної операції виїхала до міста Біла Церква Київської області, на тимчасово окупованій території залишилися проживати її родичі, залишилося майно, особисті речі, а тому в неї виникає необхідність у виїзді разом з дитиною у м. Горлівка Донецької області за своїми речами. На теперішній час безперешкодно перетинати разом із дитиною контрольний пункт вїзду - виїзду з наявним пропуском не має можливості, оскільки вїзд/виїзд дітей, які не досягли шістнадцятирічного віку здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, тобто в супроводі одного з батька або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, а відповідач добровільно нотаріально посвідчену згоду надати відмовляється.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які б спростовували доводи позивача.
Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачці на вивіз дитини ОСОБА_3 за межі України без дозволу її батька ОСОБА_2 права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову.
Однак, в своїй позовні заяві позивач не зазначає термін, на який вона просить надати дозвіл на вїзд та виїзд дитини в район проведення антитерористичної операції, а надання дозволу на вивіз дитини на необмежений період часу законом не передбачено. У звязку з цим суд вважає, надання дозволу на вивіз дитини на строк два роки буде достатнім, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 Сімейного Кодексу України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 3 «Конвенції про права дитини», принципу 6 Декларації прав дитини, пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10,11, 58, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий виїзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та за межі України малолітньої дитини без згоди батька задовольнити частково.
Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, багаторазовий дозвіл на виїзд та вїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, паспорт серії СТ № 504139, виданий Білоцерківським РВ Управління ДМС України в Київській області, дата видачі 17 травня 2016 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на два роки, тобто до 22 липня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом подання письмової заяви відповідачем до Словянського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_5