Справа №592/8741/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2021/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, третя особа Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Знято арешт з нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, а саме: 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31,36 кв.м, р/н обєкта нерухомого майна 01.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням в частині незадоволених вимог не погодився, оскаржив його в апеляційному порядку та, посилаючись на незаконність рішення, просить його змінити та задовольнити позов повністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що записи про обтяження належного йому нерухомого майна в діючому та недіючому реєстрах перешкоджають вільно використовувати та розпоряджатися цим майном, оскільки, знявши арешт на квартиру, суд не в повній мірі захистив його права, залишивши без задоволення вимоги про скасування наявних у реєстрах обтяжень відносно всього належного йому нерухомого майна.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири № 99 у м. Суми по вул. Ковпака, 41.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на все належне ОСОБА_3 нерухоме майно накладено арешт.

Вказаний арешт накладений на підставі постанови державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження ВП №14263760 від 14 серпня 2009 року (а.с. 8-10).

З копії листа Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра Банк» № 6106 від 03 грудня 2009 року вбачається, що в процедурі зведеного виконавчого провадження, відкритого державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції у справі про примусове виконання виконавчих листів № 2-108/2009, виданого 11 серпня 2009 року Зарічним районним судом м. Суми, № 2-5883/2005, виданого 16 січня 2006 року Зарічним районним судом м. Суми, № 2-1255/2004, виданого 31 січня 2005 року Буринським районним судом Сумської області, банк та ОСОБА_3 домовились про укладення мирової угоди на стадії виконання та закінчення виконавчого провадження. Заборгованість, визначена мировою угодою від 03 листопада 2009 року, затверджена ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2009 року, погашена в повному обсязі (а.с.12).

01 грудня 2009 року банк звернувся до виконавчої служби із заявою про повернення вказаних вище виконавчих листів без виконання та скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_3 (а.с.13).

Постановою державного виконавця від 03 грудня 2009 року виконавче провадження №14263760 було закінчене на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 у знятті арешту заступником начальника Зарічного відділу виконавчої служби відмовлено, оскільки виконавче провадження знищене відповідно до п. 9.8 Інструкції про порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби за закінченням терміну зберігання.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частині зобовязання відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №11073968 про обтяження нерухомого майна, а також запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №8972428 від 17 серпня 2009 року, суд першої інстанції виходив з того що ці вимоги є похідними від вимог про зняття арешту з квартири позивача, які суд задовольняє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_3 зазначав, що наявність у реєстрі відповідного обтяження відносно належної йому квартири поряд з відсутністю будь-яких підстав для такого обтяження, є перешкодою у праві розпорядження цим майном, а відтак порушенням його прав як власника майна.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Разом з тим, особа право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правовою підставою для державної реєстрації обтяження відносно належної позивачу квартири стало накладення державним виконавцем, в процесі примусового виконання судового рішення, арешту на нерухоме майно боржника, а відтак зняття арешту з нерухомого майна є наслідком для скасування обтяження та усунення перешкод у праві розпорядження цим майном його власником.

Зазначений спосіб захисту прав позивача не суперечить вимогам закону, зокрема і вимогам спеціального законодавства, яке визначає порядок і умови державної реєстрації обтяжень.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Умови, підстави та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначені в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За вказаних вимог Закону та на передбачених Порядком умовах державним реєстратором на підставі судового рішення щодо обтяження речових прав на нерухоме майно здійснюються реєстраційні дії, наслідком яких є наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна, що в свою чергу є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій відносно обтяженого забороною майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача скасувати відповідні записи про обтяження нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, знявши арешт з належної йому частини квартири , не в повній мірі захистив його право, оскільки в реєстрі залишаються записи про наявність обтяжень на все належне йому нерухоме майно, є безпідставними.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив суд зняти арешт на належну йому на праві власності ? частину квартири, що і було розглянуто судом в межах заявлених вимог. З вимогами щодо зняття арешту зі всього належного йому нерухомого майна, він до суду не звертався, а обраний ним в цій частині такий спосіб захисту, як зобовязання відповідача скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №11073968 про обтяження нерухомого майна, а також запис про обтяження нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №8972428 від 17 серпня 2009 року, не є належним.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2016 року в частині незадоволених вимог залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: