Справа № 379/322/16-ц Головуючий у І інстанції Бойко М. Г.
Провадження № 22-ц/780/4317/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 28.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» до ОСОБА_2, Приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем поновленим , -

встановила:

У березні 2016 року позивач СТОВ «Плосківське» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

14 жовтня 2010 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № 285, строком на п'ять років, починаючи від дня його державної реєстрації. Договір зареєстровано Таращанським районним відділом Центр ДЗК 23 листопада 2010 року.

Відповідно до п. 2.3. договору передбачено, що орендар має переважне перед іншими право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

01 вересня 2015 року позивач надіслав відповідачу лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, які отримані відповідачем 03 вересня 2015 року.

Оскільки, відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, тому позивач просив визнати вказаний договір поновленим відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Під час дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, 01 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПСП «Жовтень» було укладено договір № 66 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) зазначеної земельної ділянки.

Продовжуючи порушувати переважне право позивача на поновлення договору оренди, відповідачі уклали між собою ще один договір емфітевзису спірної земельної ділянки № 85 від 21 квітня 2016 року, тому позивач просив визнати недійсними обидва договори.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 66 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 3,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що укладений від 01 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Жовтень».

Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 689 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач СТОВ «Плосківське» подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення та неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповноти з'ясування судом обставин справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору емфітевзису від 21 квітня 2016 року № 85 та про визнання поновленим договору оренди землі № 285 від 14 жовтня 2010 року, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що строк дії договору оренди землі № 285 від 14 жовтня 2010 року укладений між СТОВ «Плосківське « та ОСОБА_2 закінчився 23 листопада 2015 року, договір не є пролонгованим, ОСОБА_2 у передбачений договором спосіб висловив своє небажання його пролонгувати, тому не порушив будь-яких прав позивача, укладаючи 21 квітня 2016 року договір емфітевзису з ПСП «Жовтень».

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положення ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено два випадки поновлення договору оренди.

Так, згідно з ч.1 ст.33 цього Закону після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Для застосування ч.1 ст.33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 ст.33 вказаного Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону, необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Аналіз змісту зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що реалізація переважного права щодо поновлення договору оренди, передбачена ч.ч. 1 і 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури, строків та наявності волевиявлення сторін.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 25 лютого 2015 року у справі № 6-10цс15 та від 10 червня 2015 року у справі № 6-70цс15. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що поновлення договорів оренди можливе в тому числі при дотриманні орендарем строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін, (постанова Верховного суду України від 25 лютого 2015 року № 6-219цс14).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2010 року між CТОВ «Плосківське» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі № 285, за яким ОСОБА_2 передав в строкове платне користування належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,0400 га., кадастровий номер :03:008:015, яка розташована на території Плосківської сільської ради Таращанського району.

Відповідно до п. 2.3 Договору у якому зазначено, що зацікавлена сторона повинна повідомити другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення його терміну дії.

Договір оренди зареєстрований Таращанським районним відділом Центр ДЗК 23.11.2010 року, тому саме з цього дня починався п»ятирічний строк дії договору оренди, який закінчився 23 листопада 2015 року.

18 липня 2015 року ОСОБА_2 направив СТОВ «Плосківське письмову заяву, яку вони отримали 31 липня 2015 року, де повідомив, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 14.10.2010 року договір на новий строк із СТОВ «Плосківське» укладати не буде, та просив після збору урожаю 2015 року не засівати та надалі не обробляти вказані земельні ділянки, а також не використовувати їх в будь-який інший спосіб і після збору врожаю повернути йому земельні ділянки у стані не гіршому, ніж вони були передані в оренду (а.с. 33).

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 та ПСП «Жовтень» уклали нотаріально посвідчений договір емфітевзису спірної земельної ділянки № 85 ( а.с.62)

Отже, матеріали справи містять переконливі дані про відсутність у ОСОБА_2 волевиявлення на укладення з СТОВ «Плосківське» договору оренди на новий строк, про що свідчить його лист від 18 липня 2015 року, поданий більш як за два місяця до закінчення дії договору оренди у листопаді 2015 року, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що реалізація переважного права позивача на поновлення договору оренди, яка передбачена ст. 33 ч. 1 ЗУ «Про оренду землі», неможлива через відсутність волевиявлення орендодавця.

На думку апеляційного суду, ненадання ОСОБА_2 відповіді на лист позивача від 01 вересня 2015 року , де позивач повідомляв про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, не може свідчити про його волевиявлення на укладення цього договору, оскільки він раніше, 18 липня 2015 року, повідомив про небажання продовжувати (укладати) договір оренди з Позивачем після закінчення терміну договору на новий строк.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання недійсним договір № 66 про встановлення права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), що укладений від 01 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ПСП»Жовтень», суд першої інстанції вірно виходив з того, що цей договір підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує права позивача, оскільки укладений під час дії договору оренди землі, що був укладений 14 жовтня 2010 між позивачем та ОСОБА_2

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :