н/п 2/490/290/2016 Справа № 490/399/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі - Гудковій Є.С. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості у розмірі 417 315,61 грн. за Додатковою угодою про реструктуризацію заборгованості кредитним договором від 24 жовтня 2012 року, яка складється з 127 034, 47 грн заборгованості за кредитом, 4345,56 заборгованості за процентами, 182568,34 пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, 103367,24 грн штрафу. Протягом розгляду справи в суді позивач своїм право збільшити або зменшити розмір позовних вимог не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. На заперечення представника відповідача пояснив, що відповідач отримав кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту у розмірі 100 000 грн. на платіжну картку за Договором № SAMDN859 від 16 червня 2007 року. В подальшому в звязку з порушенням позичальником умов погашення заборговансті між сторонами було укладено Додаткову угоду до зазначеного договору від 24 жовтня 2012 року , якою зменшено розмір заборгованості за договором і встановлено на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за Договором у 150 000 грн. та дату остаточного погашення заборгованості 30.09.2016 року, врегульовано розмір штрафних санкцій. За такого , не заперечував , що ОСОБА_1 реально, тобто готівковими коштами, не отримував дані позичкові кошти, адже фактично відбулася новація боргу, і визначений сторонами розмір заборгованості був облікований на нових позичкових рахунках клієнта в банку, що підтверджується належним чином оформленими виписками з рахунків.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , просив про відмову у задоволенні позову через необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Звернув увагу суду на те, що факт отримання відповідачем позичкових коштів взагалі не доведено банком достеменними доказами, відкриття позичкових рахунків та їх належність саме ОСОБА_1 також не доведено належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 червня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № SAMDN859 , відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на пллатіжну картку у розмірі 100 000 грн., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,8 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки . Позичальник зобовязаний здійснювати поверненя кредиту частинами (щомісячними платежами) в розміри та строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

24 жовтня 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до зазначеного Договору - з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за договором про надання банківських послуг від 16.06.2007 року, за якою сторони узгодили зменшити розмір заборгованості , а саме : відсотки на 101663,44 грн., комісію на 0,00 грн., пеню на 1703,80 грн. Пунктом 1.2 угоди встановлено заборгованість на дату підписання угоди у розмірі 150 000 грн з датою остаточного погашення до 30.09.2016 року, щомісячний платіж становить 4425,87 грн., 18 відсотків річних, без комісій та винагород. Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється щомісячно з 25 по 30 число кожного місяця на транзитний рахунок НОМЕР_1.

За пунктом 1.6 Додаткової угоди у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання , передбачених цією додатковою угодою понад 30 днів, термін повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення , вся заборгованість за кредитом, яка слідує з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) вважається простроченою . Починаючи з наступного дня , який слідує за днем повернення кредиту - 32-й день - позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 відсотків від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення . При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховується і не сплачуються. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 103367,24 грн.

Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника.

Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 417 315,61 грн. , яка складється з 127 034, 47 грн заборгованості за кредитом, 4345,56 заборгованості за процентами, 182568,34 пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, 103367,24 грн штрафу - станом на 04 листопада 2014 року.

Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК. Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання.

За такого, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що фактично відбулася новація боргу , оскільки таке є наслідком невірного тлумачення норм права.

Рзом з тим, сторони договору в установленому законом порядку - у тій самій формі, в якій укладався первісний договір позики, за взаємною згодою фактично змінили певні умови кредитного договору, отже позичальник взяв на себе обов'язки виконувати зобов'язання перед банком у встановленому сторонами порядку, розмірах та строки.

Отже, суд також не може прийняти до уваги і заперчення представника відповідача щодо недоведення позивачем наявності кредитних зобовязань ОСОБА_1

Також обгрунтованість позовних вимог банку підтверджена і письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме виписок по рахункам ОСОБА_1 ( а.с. 141-224), на яких обліковується наявна заборгованість по кореспондентському рахунку № НОМЕР_1 згідно Доп.угоди від 24.10.2012 року.

Висновком № 208-209 від 31 березня 2016 року судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 490/399/15-ц встановлено, що при умові документального обгрнутування відкриття Банком позичкового рахунку НОМЕР_2 клієнту ОСОБА_1, за договором про наданн банківських послуг № SAMDN859 від 16.06.2007 року та додаткової угоди до нього від 24.10.2012 року встановлено, що 29 листопада 2012 року з позичкового рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_1 було переаховано кошти в сумі 150 000 грн в призначенні плтежу зазначено "перерахування коштів згідно з додатковою угодою від 24.10.2012 року".

В результаті дослідження наданих роздруківок виписок з рахунків при умові документального обгрунтування їх відкриття Банком клієнту ОСОБА_1 за договром про надання банківських послуг № SAMDN859 та додатковою угодою до нього встановлено надходження грошових коштів на сплату заборгованості за кредитом в загальній сумі 39820 грн. -протягом 29.11.2012 року - 25 липня 2013 року, які були направлено на погашення заборгованості за кредитом в загальній сумі 22 965,53 грн., за відсотками 16 841,29 грн, за пенею 13,18 грн.

Жодних документів ( первинних - квитанцій тощо) на спростування саме такої суми погашення заборгованості і того, що вона має бути більшою - відповідач суду не надав і на такі навіть не посилався.

Крім того, часткове виконання ОСОБА_1 умов додаткової угоди спростовує його твердження, що позичкових коштів він не отримував від банку, отже кредитні зобовязання між ним та банком відсутні.

Правильність нарахування заборгованості позивачем по процентах висновком експертизи не спростована, натомість проведеними дослідженнями наданих матеріалів справи встановлено, що розрахунок Банком пені в загальній сумі 182 568,34 грн не відповідає вимогам чинного законодавства України та умовам договору про надання банківських послуг від 16.06.2007 року та додаткової угоди до нього та за результатами дослідження він підтверджується у сумі 69551,37 грн за відсотковою ставкою 0,15 % за кожен день прострочення за період з 15 листопада 2013 року по 14 листопада 2014 року.

Відповідно до Правової позиціі Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Разом з тим, з Умов та Тарифів банку вбачається, що передбачено та відповідачеві нараховано фактично за одне і те саме порушення умов довогору - несвоєчасна сплата платежів одночасно і штраф і пеня у розмірі 0,15% щоденно від розміру заборгованості за кредитом, що є неправомірним.

За такого, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 103 367 грн. 24 коп. ,оскільки такий вид відповідальності згідно подложень п. 1.6.4 додаткової угоди передбачено також за порушення строків виконання кредитних зобовязань , які і нарахування пені.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Таким чином, розмір загальної заборгованості складає 200 931,40 грн., що складається з 127 034,47 грн заборгованості за кредитом, 4345,56 грн. заборгованості за процентами, а також 69 551,37 грн. пені.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволениих позовних вимог у розмірі 2009, 31 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг № SAMDN859 від 16.06.2007 року та додаткової угоди до нього від 24.10.2012 року в розмірі 200 931,40 грн., що складається з 127 034,47 грн заборгованості за кредитом, 4345,56 грн. заборгованості за процентами, а також 69 551,37 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2009, 31 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя О.А.Гуденко