АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача борг у сумі 44 889,56 грн. (т. 1, а. с. 161).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за Договором реструктуризації від 13.03.2013 в розмірі 24 450 грн., 3% річних в сумі 1 468,98 грн., інфляційні збитки в розмірі 15 238,72 грн., а всього 41 157,20 грн. Стягнутоз ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 411,63 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2015 зазначене рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 вказану ухвалу Апеляційного суду м. Києва скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом першої інстанції не досліджено, чи справді договір реструктуризації боргу від 13.03.2013 було підписано відповідачем та безпідставно не було призначено почеркознавчої експертизи за клопотанням представника відповідача. Зазначив, що судом не мотивовано стягнення 3% річних, враховуючи відповідні періоди.

Справа № 752/17003/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5969/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О..
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Відповідач та його представник в судове засідання не з'являлися, хоча неодноразово повідомлялися судом про час та місце слухання справи. Під час судового засідання 16.06 2016 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява с проханням перенести розгляд справи в зв'язку з тим , що він знаходиться за межами України. Зазначену заяву колегія суддів розцінює, як зловживання представником відповідача своїми процесуальними правами. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору, а тому наявні підстави для стягнення коштів за договором реструктуризації боргу, 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання та індексу інфляції.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 13.03.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір реструктуризації боргу, за умовами якого ОСОБА_3 сплачує позивачу 19 560 грн. (2 400 доларів США за курсом 8,15 грн.). ОСОБА_1 зобов'язалась після отримання 19 560 грн. закінчити реєстрацію Представництва «Коджіп Інфраструктуре С.П.А.» та передати всі документи ОСОБА_3, а також закінчити роботу по ліквідації Представництва «Корацца С.П.А.». ОСОБА_3 зобов'язується сплатити борг ОСОБА_1 в розмірі 24 450 грн. (3 000 доларів США по курсу 8,15 грн.) рівними частинами по 6 112 грн. 50 коп. (750 доларів США по курсу 8,15 грн.) протягом чотирьох місяців, починаючи з 01.04.2013. Кожна сплата оформляється розпискою (т. 1, а. с. 2). Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо повернення 19 560 грн., однак не виконав зобов'язання щодо повернення 24 450 грн.(3 000 доларів США по курсу 8,15 грн.) рівними частинами по 6 112 грн. 50 коп.(750 доларів США по курсу 8,15 грн.) протягом чотирьох місяців, починаючи з 01.04.2013. Враховуючи, що відповідач в повному обсязі не виконав свої зобов'язання, у останнього утворилась заборгованість, а тому ОСОБА_1 звернулась із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ізст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо повернення 19 560 грн., однак зобов'язання щодо повернення боргу ОСОБА_1 в розмірі 24 450 грн. (3 000 доларів США по курсу 8,15 грн.) рівними частинами по 6112 грн. 50 коп. (750 доларів США по курсу 8,15 грн.) протягом чотирьох місяців, починаючи з 01.04.2013 не виконує, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором реструктуризації боргуправильними.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи із положень вищевказаних норм права, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач у строки не виконав умови вищевказаного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних, однак не може погодитись щодо стягнення індексу інфляції, враховуючи наступне.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з врахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Матеріали справи свідчать, що Договір реструктуризації боргу від 13.03.2013 укладений між сторонами був укладений в іноземній валюті, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не підлягає стягненню індекс інфляції.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 27.01.2016 вказала, що відповідач як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак апеляційний суд не сприяв відповідачу у реалізації його процесуальних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Разом з тим, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач неодноразово не з'являвся в судове засідання, будучи заздалегідь повідомленим про місце та час розгляду справи, та через представника надсилав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його перебуванням за кордоном.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що неявка відповідача декілька разів підряд в судове засідання є зловживанням останнім своїми процесуальними правами, затягуючи розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних збитків підлягає скасуванню та відмови в задоволенні даної частини позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в частині стягнення інфляційних збитків в розмірі 15 238,72 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк