АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 р. ПАТ «КБ «Даніель» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14.02.2012 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1699-04-КЗЖ-Т, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 000 000,00 грн., строком до 13.02.2019 р., зі сплатою 25 % річних, одноразовою сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 1,8 % від суми наданого кредиту, щорічною сплатою комісії за управління кредиту в розмірі 1 % від заборгованості за кредитом на дату нарахування комісії, а також неустойки у розмірах та у випадках, передбачених цим договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 03.12.2015 р. становить 1 194 871,96 грн., з яких: сума несплаченого кредиту - 543 263,09 грн., сума нарахованих та не сплачених відсотків - 227 351,79 грн., сума комісії - 5 432,63 грн., сума неустойки - 418 824,45 грн., позивач просив задовольнити його вимоги.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2016 р. позов ПАТ «КБ «Даніель» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Даніель» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 194 9871,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 6 090,00 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2016 р. у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Справа №755/22632/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10534/2016
Головуючий усуді першоїінстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Даніель», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд не урахував, що Банк не надав доказів про одержання позивачем вимоги про добровільне погашення заборгованості, у зв'язку з чим Банк порушив вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, строк для добровільного виконання вимоги Банку про погашення заборгованості.

Вказував на те, що суд не надав правової оцінки факту окупації АР Крим, що має ознаки надзвичайності для виконання обов'язку за кредитним договором та перебуває у причинному зв'язку із неповерненням коштів за кредитним договором, і є непереборною силою в розумінні ст. 617 ЦК України.

Також звертав увагу на не урахування судом того, що рішенням Національного Банку України від 15.04.2014 р. № 217 відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «Даніель», а тому вважав, що Банк безпідставно продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та штраф.

Крім того зазначав, що нарахована пеня у розмірі 418 824,45 грн. при сумі заборгованості по кредиту - 543 263,09 грн. та погашеній заборгованості по кредиту в розмірі 907 311,96 грн. є занадто великою, а тому суд безпідставно не застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вважав, що оскільки на час звернення позивача до суду ОСОБА_2 мав статус внутрішньо переміщеної особи, до початку окупації АР Крим проживав та був зареєстрований на території АР Крим, зобов'язання за кредитним договором забезпечене іпотекою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то він в силу ст. 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» звільняється від обов'язку щодо погашення суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором на строк тимчасової окупації АР Крим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «КБ «Даніель» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2012 р. між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1699-04-КЗЖ-Т, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1 000 000,00 грн., строком до 13.02.2012 р., зі сплатою 25 % річних, одноразовою сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 1,8 % від суми наданого кредиту та сплатою комісії за управління кредитом у розмірі 1 % від заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Даніель» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого ПАТ «КБ «Даніель» розрахунку заборгованості убачається, що станом на 03.12.2015 р. заборгованість по кредиту становить 1 194 871,96 грн. та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 543 263,09 грн., заборгованості по процентам у розмірі 227 351,79 грн., комісії у розмірі 5 432,63 грн. та неустойки у розмірі 418 824,45 грн.

Правильність зазначеного розрахунку ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами.

Перевіряючи доводи апеляційної в частині того, що Банк не надав доказів на підтвердження отримання позивачем вимоги про добровільне погашення заборгованості, у зв'язку з чим Банк порушив вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до ст. 6.2. кредитного договору якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, зазначена у п. 6.1. цього договору, у Банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення. Банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані відсотки за користуванням кредитом, комісія, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов'язаний сплатити зазначену в повідомленні суму в визначені Банком строки. При цьому позичальник підтверджує таке право Банку і згодний з тим, що вимога Банку про дострокове повернення кредитних коштів (відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки, іншої заборгованості згідно цього договору) не є розірванням договору в односторонньому порядку, не є односторонньою відмовою від зобов'язань, не є односторонньою зміною умов цього договору.

У випадку порушення позичальником визначеного в повідомленні строку сплати, Банк набуває право стягнути заборгованість з позичальника за кредитом, відсотками за користування кредитом, та іншими платежами за цим договором шляхом здійснення договірного списання коштів за цим договором на користь Банку з рахунку (-ів) позичальника та/або позичальника в Банку шляхом оформлення меморіального ордеру на відповідну суму та/або шляхом звернення стягнення вищезазначеної суми за рахунок предмета застави (іпотеки) та/або за рахунок іншого майна позичальника та/або поручителя.

30.01.2015 р. ПАТ «КБ «Даніель» надіслав ОСОБА_1 на останню відому йому адресу місця проживання позичальника вимогу про усунення порушень кредитного договору від 14.02.2012 р. № 1699-04-КЗЖ-Т та виконання зобов'язань, відповідно до якої вимагав протягом 30 календарних днів з моменту направлення Банком цієї вимоги сплатити в повному обсязі суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 02.02.2015 р. становить 774 247,86 грн. та повідомив, що у випадку невиконання вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, після спливу 30 календарних днів з дати надіслання, ПАТ «КБ «Даніель» має намір звернутися до суду з відповідними позовом у спосіб та порядку визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.2.7 кредитного договору позичальник зобов'язаний у триденний термін повідомити Банк про зміну паспортних даних, фактичної адреси проживання, даних прописки (реєстрації), місця роботи, робочого та домашнього, мобільного телефонів, прізвища й імені, реквізитів банківських рахунків і інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що після відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Даніель» не має права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та накладати штраф за невиконання п. 3.2.8. кредитного договору.

Постановою Правління Національного Банку України від 15.04.2014 р. № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» відкликано банківську ліцензію ПАТ «КБ «Даніель».

16.04.2014 р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» з 16.04.2014 р., та призначено уповноважену особу Фонду Ожга Є.В. з 16.04.2014 р. по 15.04.2015 р.

12.03.2015 р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строку ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» продовжено строк ліквідації до 14.04.2016 р.

За змістом ч. 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

Таким чином, відкликання банківського ліцензії не забороняє нараховувати проценти за користування кредитними коштами та нарахувати штрафні санкції за не виконання умов кредитного договору.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції п. 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», передбачено, що упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов'язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об'єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора, а тому ОСОБА_2 строк тимчасової окупації АР Крим звільняється від обов'язку погашення заборгованості за договором, то такі доводи колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором№1699-04-КЗЖ-Т від 14.02.2012 р., між сторонами в цей же день був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

В Положенні Національного банку України «Про кредитування» дійсно наведено визначення іпотечного кредиту, як особливого виду економічних відносин з приводу надання кредитів під заставу нерухомого майна. Разом з тим, законодавець з метою недопущення погіршення фінансового стану кредитора вказав Національному банку на прийняття рішення про зміну класифікації іпотечних кредитів, а тому в даному конкретному випадку важливе значення має саме класифікація іпотечного кредиту, яка визначається за предметом: (житлові, земельні), ціллю (на споживчі цілі, будівництво, інвестування в будівництво, придбання житла), тощо.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору кредитні кошти ОСОБА_2 надавалися на споживчі цілі.

Таким чином, оскільки в даному конкретному випадку кредит відповідачеві надавався не з ціллю придбання нерухомого майна, яке є предметом іпотеки а на споживчі цілі, то на нього не розповсюджується положення п. 14.2 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

Не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не урахував положення ст. 551 ЦК України, та не зменшив розмір пені з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За змістом ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Оскільки розмірі пені - 418 824,45 грн. не перевищує розмір заборгованості по кредиту та відсотках за його користування - 770 614,88 грн., суд першої інстанції правильно не зменшив розмір пені.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: