АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/1243/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2328/16Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі: Шевченко І.С.

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача Гниди Ф.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 15 липня 2016 року (а.с. 37-38), просив стягнути з ТОВ «Гадячсир» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 січня 2016 року по 16 червня 2016 року в сумі 39 833,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 13 січня 2016 року він був звільнений з посади інженера з ремонту ТОВ «Гадячсир» за угодою сторін, проте розрахунок по заробітній платі з ним було проведено лише 16 червня 2016 року, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час такої затримки.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно записів трудової книжки, позивач ОСОБА_2 з 10.12.2004 року працював інженером з ремонту у ЗАТ «Гадячсир», яке 24.05.2011 року реорганізовано, шляхом перетворення у ТОВ «Гадячсир», та був звільнений 13.01.2016 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Викладене підтверджується копією наказу директора ТОВ «Гадячсир» № 2 від 01.05.2005 року про прийняття ОСОБА_2 на посаду інженера механіка ТОВ «Гадячсир» та копією наказа № 6-кг від 13.01.2016 року про звільнення позивача з даного підприємства.

Як свідчить витяг з табелю використання робочого часу за січень місяць 2016 року по адмінперсоналу ТОВ «Гадячсир» та не заперечується позивачем, в день звільнення - 13.01.2016 року ОСОБА_2 не працював.

Заборгованість ТОВ «Гадячсир» по виплаті заробітної плати ОСОБА_2 повністю погашена 16.06.2016 року, що підтверджується довідкою ТОВ « Гадячсир» № 513 від 12.07.2016 року і не заперечується позивачем.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що він в день звільнення не працював, а в подальшому вимоги про розрахунок не заявляв, а тому відсутні підстави вважати, що ТОВ «Гадячсир» порушило строки проведення розрахунку з працівником при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Фактично статтею 116 КЗпП України встановлено умови, за яких розрахунок є простроченим, у випадку, якщо працівник не працював у день звільнення, а саме - не проведення розрахунку наступного дня після пред'явлення відповідної вимоги роботодавцеві. Саме з цього моменту має відраховуватися строк прострочення розрахунку по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З цих підстав колегія суддів вважає доведеним факт відсутності ОСОБА_2 на роботі у день звільнення.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вказуючи на затримку у проведенні з ним розрахунку по заробітній платі, ОСОБА_2, всупереч вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів про пред'явленню до ТОВ «Гадячсир» вимоги щодо проведення розрахунку по заробітній платі.

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянт не навів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова