АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль А.А., Волошиної В.М.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представникаОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/7874/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/293/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У 2008 році представник ЗАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно кредитну заборгованість у сумі 7 349,69 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 103,5 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12.12.2006 р. між. позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту в розмірі 5000 гривень, а відповідач при цьому зобов'язалася прийняти належним чином використовувати і повернути кредит у повному об'ємі і сплатити відсотки та платежі за кредитом. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач та ОСОБА_3 уклали договір поруки. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, протягом всього строку дії договору.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року позов задоволено повністю.

У червні 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов, оскільки жодних доказів того, що договір поруки укладався матеріали справи не містять. В будь якому разі, на переконання апелянта, в цій частині суд не мав права задовольняти вимоги позивача, оскільки ним пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Таким чином, апелянт наголошує на тому, що між сторонами не було укладено будь якого договору , а тому суд протиправно стягнув кошти.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2006 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № 1.29077 про надання кредиту в розмірі 5000 гривень, а відповідач при цьому зобов'язалася прийняти належним чином використовувати і повернути кредит у повному об'ємі і сплатити відсотки та платежі за кредитом.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, позивач та ОСОБА_3 уклали договір поруки.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, протягом всього строку дії договору. Згідно умов п. 4.1 кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж 3 банківські дні, або уразі невиконання чи неналежного виконання зобов'зань, або наявності обставин, які ставлять під сумнів погашення кредиту, кредитор набуває право, зокрема, вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним.

Станом на 23.06.2008 р. заборгованість відповідачів перед позивачем складала 7349,69 гривень, яка не погашена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання по договору, в той час як боржник не виконав своїх зобов'язань у встановлений договором строк.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції та обґрунтованості свого позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не укладав жодних договорів з відповідачами, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи містяться анкета-заявка ОСОБА_1 на отримання кредиту у ЗАТ «ПроКредит Банк»; завірені копії кредитного договору № 1.29077 від 12 грудня 2006 року з додатком, укладеного між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, та договору поруки №1.29077-ДП1 від 12 грудня 2006 року, укладеного між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 (а.с.61-64).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних даний про те, що вказані договори сторонами не укладалися або визнані судом не дійсним або в провадженні якогось суду є справа про визнання їх недійсним, матеріали справи не містять.

Крім того, згідно ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, керуючись вимогами ч.4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснювала представнику апелянту їх право на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи, для з'ясування обставин по справі і встановлення істини.

Проте, данні роз'яснення ним не були прийняти до уваги, клопотання про призначення експертизи заявлено не було жодною із сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, оскільки належних доказів на їх підтвердження апелянтом суду не представлено, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Так, згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки №1.29077-ДП1 від 12 грудня 2006 року, укладеного між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов'язання.

Оскільки забезпечене договором поруки зобов'язання не припинилося, на час звернення позивача з позовом до суду, то і порука не могла припинитися, виходячи з домовленостей сторін, а тому вказані доводи є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем позов був пред'явлений одночасно, як до боржника, так і до поручителя.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представникаОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2008 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді