Справа № 752/5246/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8953/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

5 квітня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 651 757, 50 грн. проценти за користування коштами у розмірі 275 946, 83 грн., три відсотки річних від простроченої суми 43 765, 96 грн., а всього 971 461, 29 грн.

25 квітня 2016 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову.

Застосовані заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження чи обтяження шляхом укладення будь-яких договорів на відчуження, передання в іпотеку, заставу чи інший спосіб квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, оскільки така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Вважає, що судом не було надано належної оцінки доказу, а саме роздруківці з веб-сайту, на якому нібито відповідачем розміщено два оголошення щодо продажу квартири.

Судом не з'ясовано чи дійсно дане оголошення мало місце, так як на даний час та в минулому даного оголошення не було розміщено.

В апеляційній скарзі послалася на те, що суд першої інстанції обмежився лише доводами представника позивача, яким була подана заява про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони відчуження чи обтяження шляхом укладення будь-яких договорів на відчуження, передання в іпотеку, заставу чи інший спосіб квартири, суд виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 971 461 грн. 29 коп..

Таким чином обраний позивачем вид забезпечення позову пов'язаний із змістом пред'явлених позовних вимог, а також впливає на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Посилання ОСОБА_4 на те, що він не має наміру продавати своє житло і йому невідома йому особа, яка розмістила оголошення в Інтернеті про продаж його квартири, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки з урахуванням предмету спору ці доводи значення не мають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: