Провадження № 2/234/4800/16
21 листопада 2016 року м.Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі:
судді Михальченко А.О.
при секретарі Вербовецькій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів,
25.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів.
Відповідно до розділу №1 «Базові умови кредитування» та розділу №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно повязані між собою та складають єдиний документ,включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину кредитного договору №500953191 від 22.07.2014 року передбачено повернення кредиту за розрахунковий період не менш ніж встановлено графіком, тобто у сумі яка не може бути меншою ніж 1894,57 грн., з якої відбувається погашення основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом.
Такі умови кредитного договору №500953191 від 22.07.2014 року є нікчемними, оскільки вони порушують чинне законодавство України, яким регулюються правовідносини у сфері захисту прав споживачів.
Вважає, що зазначений у кредитному договорі обов'язок сплачувати щомісячно комісію в сумі 656,76 грн. є таким, що суперечить нормам діючого законодавства, є несправедливою умовою договору щодо споживача, а тому є недійсним з моменту його укладання. Вважає, що умови кредитного договору, за якими ОСОБА_1 повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову комісію (щомісячну плату за надання фінансового інструменту), є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути інщій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому просить застосувати правові наслідки визнання недійсною умови договору №500953191 від 22.07.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача на неодноразові виклики до судового засідання, а саме 18.08.2016 року, 28.09.2016 року, 03.10.2016 року, 03.11.2016 року. 21.11.2016 року жодного разу не з'явився. Хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. Тому суд визнає причини неявки представника неповажними.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до розділу №1 «Базові умови кредитування» та розділу №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно повязані між собою та складають єдиний документ,включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину кредитного договору №500953191 від 22.07.2014 року передбачено повернення кредиту за розрахунковий період не менш ніж встановлено графіком, тобто у сумі яка не може бути меншою ніж 1894,57 грн., з якої відбувається погашення основної суми кредиту та відсотків за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.
Відповідності до ч. 1 ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення
актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до п. З ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг.
Відповідно до діючого законодавства в сфері надання кредитних послуг, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.
Крім того, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 у справі N 1-26/2011 за конституційним зверненням гр. ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень п.'п. 22, 23 статті і, ст. Ц, частини восьмої ст. 18, частини третьої ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача»у взаємозв'язку з положеннями частини 4 ст. 42 Конституції України (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що «в аспекті конституційного звернення положень п. 22, 23,ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Тому до спірних правовідносин застосовується норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту , його

обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на

страхування, юридичне оформлення тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, нарахування комісії було призведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконними.

Відповідачем не надано доказів того, які саме правочини були ним укладені за рахунок позивача, як це передбачає ст. 1011 ЦК України. Суду не надані акти виконаних робіт (послуг), що підтверджують надання відповідачем таких послуг позивачу. Крім того, відповідно із абз. З ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Також, слід зазначити, що оскільки надання кредиту є виконання зобов'язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно - правовим обов'язком самої кредитної установи (банку), то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту -позичальнику.

Суд вважає, що комісія банку за управління кредиту не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин суд вважає, що умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну плату за управління кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Тому суд вважає обґрунтованим вимогу позивача щодо застосування правових наслідків визнання недійсним умову договору споживчого кредиту № 500953191 від 22.07.2014 року укладеним між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ "Альфа-Банк", щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 656,76 грн.

Крім того, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі ст.ст. 3, 11,15, 16, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 628, ст. 1011, ст. 1013, ч. 1 ст. 1022, ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 23, ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»; ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212 -215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів задовольнити.

Визнати недійсними окремі положення (умову) кредитного договору №500953191 від 22.07.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» () та ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1), а саме: пункт 2.8, пункт 2.8.1 розділу №1 БАЗОВІ УМОВИ КРЕДИТУВАННЯ та положення Розділу №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно повязані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину кредитного договору №500953191 від 22.07.2014 року в частинах, якими передбачено розмір та оплату комісійної винагороди банку в сумі 656,76 грн. (шістсот пятдесят шість гривень 76 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті й надруковане в єдиному екземплярі.

Суддя: