АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1843/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» м. Київ ОСОБА_6 на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 20 січня 2016 року, між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір майнового лізингу № 003130, предметом якого являється придбання з подальшою передачею у власність трактора ,,Білорус-892» вартістю 102 000 грн. та за умовами якого він здійснив авансовий платіж в розмірі 51 000 грн., а відповідач зобов'язувався після проведення даному тракторові технічного огляду, негайно передати даний транспортний засіб ОСОБА_7

Позивач, сплативши кошти в рахунок першого платежу, розраховував одержати зазначений транспортний засіб, але з часу перерахування коштів відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, визначених умовами договору, ніяких дій на придбання трактора та передачу його позивачу не провів. Крім того, сам договір не містить жодних гарантій отримання ним частково вже оплаченого транспортного засобу. Зокрема, в ньому відсутні дані щодо строку виконання умов договору лізингодавцем, відсутні дані щодо комплектації даного транспортного засобу та ряд інших суттєво важливих даних.

Позивач також вказував, що в лютому 2016 року від відповідача надійшло повідомлення про те, що в резолютивній частині укладеного договору, в частині рахунку на який перераховано позивачем кошти, мається технічна помилка за що лізингодавець приносить свої вибачення. Тобто, з вини відповідача, який у договорі вказав свої банківські реквізити, кошти, сплачені на придбання трактора позивачем, направлені на неіснуючі рахунки. Враховуючи наявні обставини позивач вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія -ВАШ АВТО» порушено його права та інтереси, як споживача, а тому просив визнати укладений договір недійсним та стягнути сплачені ним кошти в розмірі 51 000 грн., судовий збір та понесені витрати на правову допомогу адвоката.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_7 сплачені ним, як авансовий платіж, грошові кошти в розмірі 51 000 грн., 2 500 грн. витрат на правову допомогу адвоката та судовий збір в розмірі 551, 21 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права та недослідження всіх обставин справи в їх сукупності, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невідповідності наявних умов договору вимогам закону та не виконання відповідачем взятих на себе умовами договору зобов'язань, споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси, що є прямим порушенням прав споживача, проявом нечесної підприємницької практики і відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підставою для визнання правочину недійсним і задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 20 січня 2016 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003130 з додатками (Графік сплати авансового платежу та Специфікація предмету лізингу), відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб Беларус 892, об'єм двигуна 4, 75/диз, Мех., привід 4*4, вартістю 18 888,89 доларів США у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених Договором (а.с. 14-24, 25, 26)

Судом встановлено, що в усній формі представник відповідача повідомила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 51 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ОСОБА_7 сплати 51 000 грн. на користь ТОВ «ЛК «Ваш авто» із зазначенням призначення платежу адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 003130 від 20 січня 2016 року, що підтверджується рахунком та копією квитанції (а.с. 28, 29)

Разом з тим, представником ТОВ «ЛК «Ваш авто» не було роз'яснено ОСОБА_7 призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.

Також, у ОСОБА_7 не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору.

Крім того, протягом обіцяного терміну предмет лізингу не був переданий позивачу. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з часу укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗУ«Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

За змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Таким чином, умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

За змістом частини пятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» міститься й у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі за № 6-3020цс15, який відповідно до статті 3607 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Як вбачається з додатку № 1 до Договору вартість предмета лізингу становить 18 888,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договору становить 510 000 гривень, відсоток платежів 50% від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 787,04 доларів США, адміністративний платіж становить 1 888,89 доларів США та комісія за передачу предмета лізингу 566,67 доларів США.

У пункті 9.4 договору зазначено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору з метою виплати не менше ніж 50% від вартості предмета та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку № 3.

Згідно п. 10.5 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни.

Пунктом 10.15 договору у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (пяти) календарних днів з моменту тримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів.

Згідно з п. 10.14 договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акту прийому-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців до моменту підписання акту прийому-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 20 січня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що відповідач має право в односторонньому порядку змінювати розмір лізингових платежів, при цьому позивач при незгоді із такими змінами при розірванні вказаного договору позбавлений права вимагати повернення сплачених платежів. Крім того, у позивача за умовами договору відсутні права на одержання компенсації від відповідача у звязку із розірванням або невиконанням договору, позивач позбавлений права за наявності фінансової можливості достроково виконати умови договору без сплати штрафних санкцій.

До того ж, доводи позивача про ведення відповідачем нечесної підприємницької практики також підтверджуються умовами договору та встановленими обставинами справи, оскільки ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» проігнорував вимоги законодавства, встановлені ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 ст. 19ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що оспорюваний договір фінансового лізингу № 003130 по своїй природі є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15.

Доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи не містять, що є самостійною підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, вищевказана правова позиція ВСУ вказує на п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та на необхідність ліцензування послуг з адміністрування фінансових активів, проте матеріалами справи не підтверджено отримання відповідачем ліцензії на надання фінансових послуг фізичним особам у вигляді лізингової діяльності.

В той же час, вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн., судом першої інстанції не було враховано, що на підтвердження таких вимог особа повинна надати до суду, окрім документів, що підтверджують повноваження адвоката на ведення конкретної справи, докази того, що клієнтом вказані грошові кошти були сплачені, а також розрахунок наданих послуг та їх вартості.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч.1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З роз'яснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Враховуючи вищевказані норми процесуального права, ненадання позивачем доказів розрахунку витрат за послуги адвоката ОСОБА_8 позивачу ОСОБА_7 та сплати адвокату позивачем такої суми, у районного суду не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

За вказаних вище обставин рішення суду підлягає зміні на підставі п.1 ч.4 ст. 309 ЦПК України в частині визначення розміру стягнутих з відповідача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» м. Київ ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 березня 2016 року змінити.

Зменшити розмір судових витрат, стягнутих із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_7 до 551,21 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :