Справа № 201/7733/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 19 березня 2013 р. між ним та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0636999/0411/13. Згідно умов якого застрахованим автомобілем НОМЕР_1 Страхувальником та Вигодонабувачем за яким є позивач. 11 квітня 2013 р., в м. Дніпропетровську на вул. Чичеріна в районі буд. 141, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю Застрахованого автомобіля та невстановленого автомобіля Шевролет, під керуванням невстановленого водія. 13 квітня 2013 року позивачем було подано заяву про виплату йому страхового відшкодування, однак листом від 19 липня 2013 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а здійснив виплату лише 10 травня 2016 року, чим порушив строки встановлені договором. 01 червня 2016 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 10 червня 2013 року по 06 травня 2016 рік. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 8 845,43 грн. та інфляційні витрати в розмірі 68 511,68 грн.

Позивач в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, надали письмові заперечення в яких послались на безпідставність позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 19 березня 2013 р. між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0636999/0411/13. Згідно умов якого застрахованим автомобілем НОМЕР_1 Страхувальником та Вигодонабувачем за яким є позивач.

11 квітня 2013 р., в м. Дніпропетровську на вул. Чичеріна в районі буд. 141, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю Застрахованого автомобіля та невстановленого автомобіля Шевролет, під керуванням невстановленого водія.

13 квітня 2013 року позивачем було подано заяву про виплату йому страхового відшкодування, однак листом від 19 липня 2013 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з чим ОСОБА_1 був змушений звернутися з позивною заявою до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» з вимогами про стягнення суми страхового відшкодування.

09 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про стягнення суми страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» на, користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 98 014,14 грн., яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2016 року залишено без змін.

06 травня 2016 року відповідачем було сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 98 014,14 грн., а 01 червня 2016 року ОСОБА_1 сплачено пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 10 червня 2013 року по 06 травня 2016 рік.

Таким чином, затримка виплати страхового відшкодування Позивачу сталася з вини Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобов'язання Відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦКУкраїни).

Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або просрочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, що знайшла своє відображення в «Узагальненнях судової практика про розгляд цивільних справ, що виникають з договорів страхування», роз'яснено, що місцеві суди виходять із того, що ст. 25 Закону № 85/96-ВР гарантує здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до договору страхування. Несвоєчасну виплату страхового відшкодування суди вважають простроченням грошового зобов'язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 26.4.5. Договору, після підписання страхового акта здійснити виплату страхового відшкодування у строк, встановлений у п. 29 Договору. Страховик несе майнову відповідальність за. несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період: з 08 травня 2013 року по 10 травня 2016 року в розмірі 8 845,43 грн. та індекс інфляції за період: з 08 травня 2013 року по 10 травня 2016 року в розмірі 68 511,68 грн.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 3% річних за період: з 08 травня 2013 року по 10 травня 2016 року в розмірі 8 845,43 грн. та індекс інфляції за період: з 08 травня 2013 року по 10 травня 2016 року в розмірі 68 511,68 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь держави 773,57 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова