Справа № 219/1473/16-ц
Провадження № 2/219/1365/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Бахмут Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 8954,82 грн., пені в розмірі 1041,44 грн., витрат від інфляції в розмірі 6877,30 грн., 3% річних 855,83 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., витрати на нотаріальне посвідчення довіреності в сумі 250 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 листопада 2011 року між ним та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №01-01, за яким відповідач застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля Skoda Octavia А5 2011 року випуску, № кузова ТМВСК41Z2СВ152981. 28 вересня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода наїзд велосипедистом на застрахований ТЗ, винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3, водія велосипеда «Україна». Відповідно до умов договору страхування (п.2.1.1) даний випадок визнається страховим випадком. Він звернувся у сервісний центр, в якому придбав застрахований ТЗ та проводив його технічне обслуговування, де було проведено оцінку вартості ремонтних робіт з відновлення застрахованого ТЗ, вартість робіт з відновлення застрахованого ТЗ в результаті його пошкодження при ДТП складає 8954,82 грн. Страхувальником у відповідності із п.11.1-11.8.1 договору страхування було письмово повідомлено відповідача про настання такої події та надано необхідний перелік документів. Так, заяву про виплату страхового відшкодування було подано відповідачу 01 жовтня 2012 року та було прийнято її співробітником ОСОБА_4 Не отримавши страхового відшкодування, він 29 листопада 2012 року звернувся до відповідача зі скаргою на зазначену бездіяльність, однак відповідач також не надав відповіді і не здійснив оплату страхового відшкодування. 08 травня 2013 року він направив відповідачу претензію по договору страхування з приводу невиконання останнім своїх зобовязань щодо виплати страхового відшкодування. Відповідач листом №2841 від 17 червня 2013 року повідомив його про відмову у виплаті страхового відшкодування у звязку з використанням транспортного засобу в якості таксі. Він не отримав своєчасно, у встановлений договором страхування строк, повідомлення про відмову у виплаті, а також не згодний з причиною відмови, оскільки транспортний засіб не використовувався в якості таксі, та направив 30 липня 2013 року відповідачу запит про надання копій страхового акту та документів, які стали підставою вважати, що транспортний засіб використовувався в якості таксі, однак відповідач листом №4294 від 19 серпня 2013 року відмовив у наданні даної інформації. Така відмова відповідача у виплаті є необґрунтованою та безпідставною, окрім того, відповідач порушив свої договірні зобовязання в частині термінів виконання своїх обовязків, тобто відповідач свідомо порушує умови договору страхування з метою уникнення виплати страхового відшкодування.

Станом на 31 грудня 2015 року прострочка виплати страхового відшкодування становить 1163 днів. Розрахунок пені у розмірі 0,01% за кожен день прострочки у звязку з несвоєчасним здійсненням виплати страхового відшкодування становить 1041,44 грн., за наступною формулою: (пеня) = (сума боргу) * (ставка пені (0,01%) / 100% * (кількість днів), тобто пеня = 8954,82 * 0,01% / 100% * 1163 = 1041,44 грн. Втрати від інфляції за термін прострочки складають 6877,30 грн., а 3% річних 855,83 грн. Затягування відповідачем процесу виплати відшкодування на ремонт транспортного засобу, порушення ним своїх зобовязань за договором страхування, забрало значну частину його робочого та вільного часу, спричинило йому душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту авто, він постійно відлучається з робочого місця, мало часу проводить з сімєю, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з безпосереднім керівництвом, колегами по роботі та друзями. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 10% від суми загальної шкоди 2000 грн. Також він скористався своїм правом та звернувся до компанії, що надає юридичні послуги та уклав з нею договір про надання юридичних послуг № 25/06/15-1 від 25 червня 2015 року. За даним договором йому було надано послуги по підготовці та складанню позовної заяви, а також представництву в суді. Вартість юридичних послуг склала 1000 грн. Також ним було понесені витрати по нотаріальному завіренню довіреності на представника в розмірі 250 грн. Просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його інтереси у суді представляє ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, наполягав на тому, що автомобіль який потрапив у ДТП не використовується позивачем як таксі, а є інший автомобіль, який якраз позивач і використовує як таксі, про що надані ними копії письмових доказів, які є в матеріалах справи. На позові наполягав та просив задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, також надав заперечення. Відповідно до яких, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в повному обсязі за наступних обставин. 29 листопада 2011 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Skoda Octavia А5, номер кузова ТМВСК41Z2СВ152981. 28 вересня 2012 року в м. Артемівську, на вулиці Леваневського, 41, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного транспортного засобу та велосипедиста. 01 жовтня 2012 року до ПрАТ « СК «ВУСО» ОСОБА_2 була подана заява на виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду зазначеної заяви, ПрАТ «СК «ВУСО» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у звязку з його використанням в якості таксі, про що було повідомлено страхувальника листами №7403 від 28 листопада 2012 року та № 7624 від 17 грудня 2012 року. В момент укладання договору позивач визнав запропоновані йому умови страхування в повному обсязі без будь-яких застережень, що підтверджується поставленим позивачем власноручно підписом в договорі. Зокрема, відповідно до п.1.1.1 договору з запропонованих умов експлуатації транспортного засобу позивач обрав «приватний». Окрім того, в своїй заяві на виплату страхового відшкодування від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_2 вкотре зазначив, що транспортний засіб використовується як приватний автомобіль. Представником ПрАТ «СК «ВУСО» було відібрано пояснення в учасників та свідка ДТП, а саме особи, яка керувала велосипедом ОСОБА_3 та продавця сусіднього магазину ОСОБА_5 Відповідно до пояснень ОСОБА_3, він «врізався в автомобіль «Шкода» темного кольору. Автомобіль стояв там, де стоять автомобілі таксі». В той же час, ОСОБА_5 пояснює, що «автомобіль стояв на узбіччі і на його даху був встановлений розпізнавальний знак «таксі» шашка жовтого кольору». Використання транспортного засобу в якості таксі підтверджується також фотокарткою пошкодженого транспортного засобу, на якій чітко видно, що на даху автомобіля встановлено пристрій для кріплення шашки. Окрім того, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців позивач починаючи з 16 лютого 2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності Код КВЕД 49.32 надання послуг таксі. Згідно з пунктом 13.1.14 договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо на момент виплати страхового відшкодування буде встановлено, що в період дії договору забезпечений транспортний засіб використовувався в якості таксі, у тому числі така діяльність не мала систематичного характеру (якщо інше не передбачено умовами експлуатації забезпеченого транспортного засобу, вказаними в договорі). Відповідно до пункту 13.1.15 договору, за умовами даного договору транспортний засіб вважається таким, що використовується як таксі, якщо згідно фотографіям, свідченням свідків або даних результату огляду транспортного засобу, проведеного представниками компетентних органів або представниками страховика, мало хоч би одну з характеристик ознак таксі, зокрема транспортний засіб обладнаний розпізнавальним ліхтарем будь-якого кольору, який встановлюється на дах автомобіля (або такий ліхтар знаходився в транспортному засобі). Таким чином, однією з підстав для відмови у здійснення виплати страхового відшкодування є використання транспортного засобу в якості таксі, що може бути встановлено, зокрема, фотографіями, свідченнями свідків про те, що транспортний засіб був обладнаний розпізнавальним ліхтарем, окрім того встановлено, що позивач зареєстрований як водій таксі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При укладанні договору позивач не зазначив, що транспортний засіб використовується в якості таксі та під час дії договору не звертався до страховика з ініціативою про внесення змін або доповнень до чинного договору або про його розірвання, також не повідомляв про зміну умов експлуатації транспортного засобу. Враховуючи, що використання транспортного засобу в якості таксі є обставиною, що істотно впливає на розмір страхового ризику, значно збільшуючи його, при цьому страхувальником не було повідомлено страховика про такі особливості експлуатації транспортного засобу, страховик відповідно до умов договору мав право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Також просить застосувати до позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 0,01% строк позовної давності у відповідності до вимог п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Оскільки спірні правовідносини виникли ще в 2012 році, а позов був поданий аж у 2016 році, позовна давність для вимоги про стягнення пені спливла. Також заперечує щодо стягнення 3% річних, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Також зазначає, що договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 29 листопада 2011 року, на підставі якого між сторонами виник спір, у відповідності до норм ст. 636, частини 2 статті 985 ЦК України, частини 4 статті 3 Закону України «Про страхування» укладений на користь третьої сторони (вигодо набувача) ПАТ «ПУМБ». На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 належить автомобіль марки SKODA OCTAVIA A5 AMBIТІОN, 2011 року випуску, № кузова ТМВСК41Z2СВ152981, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 147).

Згідно з копією договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с.8-10, 111-115), укладеного 29 листопада 2011 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2, останній застрахував автомобіль марки Skoda Octavia А5, 2011 року випуску, № кузова ТМВСК41Z2СВ152981. Пунктом 7.5 цього договору передбачено, що при відмові у виплаті страхового відшкодування протягом 3-х робочих днів з моменту складання Страхового акту письмово повідомити страхувальнику (вигодонабувачу) причини відмови. Розмір страхового платежу складає 51021,17 грн.

Пунктом 9.4 вищевказаного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань, передбачених дійсним договором сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому чинним законодавством України. З пункту 12.9 цього договору вбачається, що у разі виникнення суперечок між страховиком та страхувальником про причини та розмір збитку кожна із сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи. Експертиза здійснюється за рахунок сторони, яка вимагала її проведення. У випадку, якщо за результатами експертизи подію буде кваліфіковано як страховий випадок, страховик приймає на себе частину витрат по ній, що відповідає співвідношенню суми, у виплаті якої було раніше відмовлено, і суми відшкодування, сплаченої після проведення експертизи. Витрати на проведення експертизи по випадкам, які після її проведення кваліфіковані як не страховий випадок, здійснюються за рахунок страхувальника.

Пунктом 13.1.14 вищевказаного договору передбачено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо на момент виплати страхового відшкодування буде встановлено, що в період дії договору забезпечений транспортний засіб використовується в якості таксі, у тому числі якщо така діяльність не мала систематичного характеру.

Згідно з копією довідки №9081964 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11, 123-124) 28 вересня 2012 року о 13 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів велосипеда під керуванням ОСОБА_3, який не застрахований та автомобіля марки Skoda Octavia А5 2011 року випуску, № кузова ТМВСК41Z2СВ152981, під керуванням ОСОБА_2, автомобіль застрахований. Зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль отримав у боковій лівій частині механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 пункту 12.1 Правил дорожнього руху. За фактом правопорушення, яке призвело до ДТП, складено адміністративний протокол за статтею 124 КУпАП.

Відповідно до копії постанови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2012 року (а.с.12) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, яке сталося 28 вересня 2012 року приблизно о 15 годині в м. Артемівську по вул. Леваневського, ОСОБА_3 керуючи велосипедом «Україна», не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні умови, та стан транспортного засобу, яким керував, не переконався в безпечності руху, та скоїв зіткнення з автомобілем марки Skoda Octavia А5 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить у грошовому вигляді 340 грн. Дана постанова набула законної сили 13 листопада 2012 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сам факт ДТП, наявність пошкоджень автомобілів внаслідок ДТП та вина в ньому ОСОБА_3 підтверджуються постановою, яка набрала законної сили та є обов'язковою для суду.

З копії розрахунку-фактури № від 11 жовтня 2012 року (а.с.13, 125) вбачається, що був оглянутий транспортний засіб, який належить ОСОБА_2 та відповідно до розрахунку суми матеріального збитку складає 7462,35 грн., ПДВ складає 1492,47 грн., разом з ПДВ - 8954,82 грн. Проте позивачем не надано суду письмових доказів з приводу того чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Відповідно до копії скарги (а.с.14-15) позивач 29 листопада 2012 року направляв на адресу відповідача вимогу надати йому у найкоротший строк письмову відповідь на його заяву щодо виплати страхового відшкодування та прийняти заходи для виплати страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Дану скаргу позивачем було відправлено на адресу відповідача 01 грудня 2012 року, що підтверджується копією опису вкладання, підписаного позивачем та представником Укрпошти та копією квитанції з Укрпошти.

Згідно з копією листа заступника начальника відділу страхового відшкодування ПАТ «СК «ВУСО» від 28 листопада 2012 року (а.с.20) ОСОБА_2 повідомляється про те, що виплати суми страхового відшкодування по події, яка трапилась 28 вересня 2012 року о 13 годині за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Леваневського, 41 з автомобілем марки Skoda Octavia А5, в наслідок якого транспортний засіб був пошкоджений, не проводиться, так як застрахований транспортний засіб використовується в якості таксі, чому є документальні підтвердження.

З копії листа начальника відділу страхових відшкодувань ПАТ «СК «ВУСО» від 17 грудня 2012 року (а.с.19) вбачається, що ОСОБА_2 повідомлений про те, що відповідно до страхового акту №4545-02 від 28 листопада 2012 року ПАТ «СК «ВУСО» відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. 28 листопада 2012 року йому було направлено лист про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з копією претензії (а.с.16-17) позивач 29 квітня 2013 року направляв на адресу відповідача вимогу про здійснення виплати заборгованості за договором добровільного страхування наземного транспорту. Дану претензію позивачем було відправлено на адресу відповідача 08 травня 2013 року, що підтверджується копією опису вкладання, підписаного позивачем та представником Укрпошти та копією квитанції з Укрпошти.

З копії листа начальника відділу страхових відшкодувань ПАТ «СК «ВУСО» від 17 червня 2013 року (а.с.18) вбачається, що ОСОБА_2 повідомляється про те, що згідно страховому акту №4545-02 від 28 листопада 2012 року ПАТ «СК «ВУСО» було відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування, так як застрахований транспортний засіб використовується у якості таксі. Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись п.13.1.14 договору, страхувальник має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. 28 листопада 2012 року ПАТ «СК «ВУСО» відмовило ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування за вищевказаним випадком. У звязку з чим, виконуючи п.7.5 договору страхування 28 листопада 2012 року, ОСОБА_2 було направлено лист, яким позивача повідомили про відмову у сплаті страхового відшкодування.

Відповідно до копії заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.62-64, 118-120) ОСОБА_2 01 жовтня 2012 року повідомив ПАТ «СК «ВУСО» про страховий випадок, який з ним трапився 28 вересня 2012 року о 13-00 годині.

Згідно копії пояснень ОСОБА_6 (а.с.65) 28 вересня 2012 року приблизно о 13-00 годині він рухався на велосипеді «Україна» по вул. Леваневського, у той час коли він проїздив напроти зупинки громадського транспорту на обочині стояв автомобіль «Шкода» темного кольору. Автомобіль стояв на зупинці там де стоять автомобілі таксі. Проте суд не може прийняти це твердження ОСОБА_6 за той факт, що позивач дійсно використовував свій автомобіль як таксі, оскільки те що автомобіль стояв на стоянці не є доказом того, що автомобіль використовується як таксі.

З копії ліцензійної картки Серії АА №682369 виданої міністерством транспорту та звязку України (а.с.93) вбачається, що ОСОБА_2 має право здійснювати внутрішні перевезення пасажирів на таксі транспортний засіб марки Skoda Octavia Tour, реєстраційний номер НОМЕР_2, тип транспортного засобу легковий хетчбек, строк дії ліцензійної картки необмежений.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 належить автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.94).

З копії листа начальнику сектору відділення у м. Артемівську ПАТ «СК «ВУСО» від 17 жовтня 2012 року (а.с.126) вбачається, що ПАТ «ПУМБ» у м. Донецьку повідомляється про те, що автомобіль SKODA OCTAVIA A5 AMBIТІОN, реєстраційний номер НОМЕР_1, переданий у заставу банку ОСОБА_7 для забезпечення зобовязань по кредитному договору, отримав пошкодження 28 вересня 2012 року. Розмір матеріальної шкоди складає 8954,82 грн. За договором страхування наземного транспорту від 30 січня 2011 року ПАТ «ПУМБ» є вигодонабувачем. Просить надати лист з вказівкою особи, якій належить сплатити страхове відшкодування. Тобто станом на 17 жовтня 2012 року страхова компанія ПАТ «СК «ВУСО» не заперечувала, що це є дійсно страховим випадком, по якому належить сплатити страхове відшкодування. Тобто цей лист суперечить усім іншим листам відповідача, які він надсилав позивачу та якому відмовив у сплаті страхового відшкодування не тому, що не йому ці кошти потрібно сплатити, а тому що начебто цей автомобіль використовується позивачем у якості таксі.

Відповідно до копії страхового акту №4545-02 за договором страхування наземного транспорту №-01-01 від 29 листопада 2011 року (а.с.131) ПАТ «СК «ВУСО» виплата страхового відшкодування позивачу не підлягає, оскільки він використовує автомобіль у якості таксі, що суперечить умовам договору.

З копії листа керуючого відділенням ПУМБ в м. Артемівську від 14 липня 2016 року (а.с. ) вбачається, що станом на 14 липня 2016 року кредитні зобовязання ОСОБА_2 по договору №13207036 від 07 грудня 2011 року погашені повністю. Дата закриття кредиту 25 листопада 2014 року (а.с. 163).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права. Збитками є витрати, що особа понесла в зв'язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна, понести для відновлення порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до п.22.1 ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 28 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це шкода, повязана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно розяснень, викладених у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Згідно вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Статтею 8 ЗУ «Про страхування» передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 ст. 12 та п.36 ст. 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Обовязок щодо відшкодування франшизи покладається на особу, відповідальність якої застрахована.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів.

Згідно п. 37.4. ст. 37 Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам, організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст.9 Закону України Про страхування, страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Судом були розяснені сторонам положення ст. 143 ЦПК України щодо порядку призначення експертизи, але сторони відмовились від призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи для обґрунтування доводів, сторони не мають розбіжностей стосовно суми спричиненого страхового відшкодування. Можливість для проведення експертизи або інших процесуальний дій під час судового розгляду у сторін була. Сторони у справі не скористалися наданим їм процесуальним правом заявляти клопотання про призначення експертизи, і тому суд приймає за основу при встановлені завданої матеріальної шкоди позивачу розрахунок-фактуру № від 11 жовтня 2012 року (а.с.13, 125), відповідно до якого сума матеріального збитку складає 7462,35 грн., ПДВ складає 1492,47 грн., разом з ПДВ - 8954,82 грн. На підставі вищевикладених письмових доказів у судовому рішенні, суд, вважає, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування і визначаючи розмір завданої шкоди виходить з письмових доказів, що є в матеріалах справи та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 7462,35 грн. без ПДВ, оскільки суду не надано відповідних документів, які підтверджують той факт, що зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Відповідно до частини 1 статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода з позивачем сталася 28 вересня 2012 року, тобто спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли ще в 2012 році, позовна заява позивачем подана до суду 19 лютого 2016 року, тому суд вважає, що з урахуванням клопотання представника відповідача до позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1041,44 грн. слід застосувати пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України, і тому в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1041,44 грн. слід відмовити у звязку зі спливом строку звернення до суду з цією вимогою, окрім того позивач не скористався своїм правом та не звернувся до суду з клопотанням про поновлення йому строків для звернення до суду з цією вимогою, з вказівкою поважності пропуску звернення до суду. З урахуванням наведеного, суд зобовязаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 1041,44 грн., а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 979 ЦК України, встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так як зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

З аналізу законодавства, що регулює вказані правовідносини вбачається, що вирішуючи спір в частині розміру матеріальної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с.8-10) автомобіль марки SKODA OCTAVIA A5 AMBIТІОN, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 застрахований у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО». Тобто приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» повинна відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в межах своєї відповідальності і тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача документально підтвердженої суми страхового відшкодування у розмірі 7462,35 грн. без ПДВ (так як суду не надано відповідних документів, які підтверджують той факт, що зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ), оскільки вказана сума підтверджена належними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Окрім цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат від інфляції в розмірі 6877,30 грн. та 3% річних за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 855,83 грн. підлягають задоволенню, оскільки вказаний розмір матеріальної шкоди підтверджено під час судового засідання належними письмовими доказами викладеними вище, які узгоджені між собою та не мають протиріччя та передбачені діючим законодавством України викладеним вище у рішенні.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн., то в цій частині слід відмовити, оскільки між сторонами (позивачем та відповідачем) існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом №85/96-ВР та Цивільним Кодексом України, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Проте договором добровільного страхування наземного транспорту (а.с.8-10, 111-115) укладеного 29 листопада 2011 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 не передбачено відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити на підставі вищевикладеного.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Між позивачем та ОСОБА_1В, укладено договір про надання правової допомоги. Позивачем були сплачені представнику витрати на правову допомогу відповідно угоди в розмірі 1000 гривень. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник приймав участь в судових засіданнях: 31 березня 2016 року 4 хвилини 41 секунд, 27 квітня 2016 року 91 хвилини 30 секунд, 02 червня 2016 року 44 хвилини 14 секунд, 10 червня 2016 року - 52 хвилини 24 секунди, 14 липня 2016 року 2 хвилини 13 секунд.

Враховуючи, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу в судовому засіданні, розмір компенсації становить:

1378*40%:60*96=881,92

1450*40%:60*98=947,33, а усього в розмірі 1829,25 грн., де 1378 мінімальна заробітна плата за відповідний період, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік». За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення компенсації за надання правової допомоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1829,25 гривень.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на нотаріальне посвідчення довіреності в розмірі 250 грн., то в цій частині слід відмовити, оскільки вони не підпадають під поняття судові витрати у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що позивач використовує транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA A5 AMBIТІОN, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 в якості таксі і тому позивачу правомірно було відмовлено у страховій виплаті, оскільки вони не відповідають дійсності у звязку з тим, що представником відповідача не було доведено інше, ніж встановлено письмовими доказами викладеними вище у рішенні, які між собою логічні, послідовні та узгоджені між собою, і які підтверджують позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача страхового відшкодування в розмірі 7462,35 грн. та витрати від інфляції в розмірі 6877,30 грн., і 3% річних за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 855,83 грн..

Що стосується надання представником відповідача копії пояснень ОСОБА_6 (а.с.65), в яких він зазначає, що від 28 вересня 2012 року приблизно о 13-00 годині він рухався на велосипеді «Україна» по вул. Леваневського, у той час коли він проїздив напроти зупинки громадського транспорту на обочині стояв автомобіль «Шкода» темного кольору. Автомобіль стояв на зупинці там де стоять автомобілі таксі. То ці пояснення суд не може прийняти за основу при постановці даного рішення, оскільки ОСОБА_6 є зацікавленою особою, окрім того його не було допитано у судовому засіданні у якості свідка і він не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих пояснень у відповідності до вимог статей 384, 385 КК України та не було приведено до присяги казати суду правду та тільки правду. Слід зауважити, що факт знаходження автомобіля позивача марки SKODA OCTAVIA A5 AMBIТІОN, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 на зупинці там де стоять автомобілі таксі не підтверджують той факт, що позивач саме цей автомобіль використовує у якості таксі і цей факт не спростовує вищевикладені письмові докази у цьому рішенні, які між собою узгодженні, послідовні і підтверджують позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача страхового відшкодування в розмірі 7462,35 грн. та витрати від інфляції в розмірі 6877,30 грн., і 3% річних за прострочення сплати грошових коштів у розмірі 855,83 грн..

Окрім того, суд при постановці даного рішення не приймає до уваги та за основу доводи представника відповідача з приводу того, що договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01 від 29 листопада 2011 року, на підставі якого між сторонами виник спір, у відповідності до норм ст. 636, частини 2 статті 985 ЦК України, частини 4 статті 3 Закону України «Про страхування» укладений на користь третьої сторони (вигодо набувача) ПАТ «ПУМБ», оскільки відповідно до листа керуючого відділенням ПУМБ в м. Артемівську від 14 липня 2016 року станом на 14 липня 2016 року кредитні зобовязання ОСОБА_2 по договору №13207036 від 07 грудня 2011 року погашені повністю. Дата закриття кредиту 25 листопада 2014 року.

Тобто представник відповідача не скористався своїм правом та не надав суду жодних доказів у підтвердження того, що не має законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, як це потребують вимоги частини 3 статті 10 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що представником відповідача зроблено не було, не надано письмових доказів про підтвердження або спростування вищевказаних фактів викладених вище.

Тому суд може зробити висновок про те, що позиція представника відповідача ґрунтується лише на усних запереченнях, ніяких доказів в обґрунтування своїх заперечень суду не було надано, ініціативи на проведення процесуальних дій від представника відповідача не надходило, тому суд розцінює його дії як спосіб ухилитись від цивільно-правової відповідальності за завдану позивачу шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. 22, 28, 29, 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, статтями 3, 22, 251, 253, 256, 258, 509, 526, 536, 610, 611, 625, 629, 979, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 59, 143, 161, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, Голосіївський район, вул. Казимира Малевича, 31, п/р 0761 в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023, ) на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3, в рахунок страхового відшкодування в розмірі 7462 (сім тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 35 копійок; витрати від інфляції в розмірі 6877 (шість тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 30 коп.; 3% річних в сумі 855 (вісімсот пятдесят пять) грн. 83 коп., витрати на правову допомогу в сумі 1829 (одна тисяча вісімсот двадцять девять) грн. 25 коп., та витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп., а всього в сумі 17575 (сімнадцять тисяч пятсот сімдесят пять) грн. 93 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 липня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

14.07.2016

Суддя О.С.Конопленко