Справа № 359/6120/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/844/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 26 14.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 9 серпня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (з послідуючими додатковими угодами), згідно якого банк надав відповідачці кредит готівкою на споживчі цілі в розмірі 100000 доларів США строком до 8 серпня 2014 року із розрахунку 14 % річних, а позичальниця зобов'язаласяповернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачкою ОСОБА_2 25 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно якого остання передала в іпотеку належне їй майно: земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Зазначав, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Кредитпромбанк передав (відступив) Дельта Банку право вимоги в тому числі за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2, про що відповідачка була повідомлена письмово.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконувала цих обов'язків, після закінчення терміну надання кредит не повернула, станом на 6 квітня 2015 року має заборгованість в розмірі 88222819,60 грн. Письмова вимога Дельта Банку про погашення боргу та наслідки їх невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена ОСОБА_2 у червні 2015 року, залишена нею без задоволення.

Посилаючись на ст.1054 ЦК України, ст.ст.33,36,37 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного і іпотечного договорів просив в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 88222819,60 грн., з яких тіло кредиту - 2055164,70 грн, проценти - 1548672,64 грн., пеня 84618982,26 грн., звернути стягнення на належний відповідачці ОСОБА_2 предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, розташованої у АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цю ділянку, а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд помилково виходив із відсутності акту приймання-передачі прав вимоги, який є в наявності у банку, про що представник банку повідомила в судовому засіданні. Крім того, суд безпідставно послався на великий розмір пені як підставу відмову у позові, що суперечить цивільному процесуальному законодавству, згідно якого можливо її зменшити за ініціативою суду.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Дельта Банк» апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово повідомлялася судом про час розгляду справи за місцем проживання, однак судові повістки їй вручені не були, суд продовжив розгляд справи понад строки, встановлені ст.3031 ЦПК України, направивши повторні повістки, які теж не були вручені за її відсутністю, про зміну місця проживання відповідачка суд не повідомила. За таких обставин її неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 9 серпня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 44112-КМК-07 з наступними додатковими угодами від 9 серпня 2007 року та від 16 січня 2008 року, згідно яких банк надав відповідачці готівкою кредит на споживчі цілі в розмірі 100000 доларів США із кінцевим терміном повернення не пізніше 8 серпня 2014 року із розрахунку 14 % річних, а позичальниця у свою чергу зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування (а.с.6-9). Повернення кредиту передбачено шляхом внесення позичальницею щомісячних платежів за кредитом в розмірі 1870 доларів США відповідно до графіку платежів, вказаних в додатковій угоді від 9 серпня 2007 року до договору (а.с.10-11).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачкою ОСОБА_2 25 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідачка передала в іпотеку належне їй майно: земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.17-18). Згідно пунктів 4.2, 4.3 іпотечного договору банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в тому числі шляхом набуття права власності на пердмет іпотеки.

Також, судом встановлено, що 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого Кредитпромбанк передав (відступив) Дельта Банку в тому числі право вимоги за кредитним договором № 44112-КМК-07, укладеним із ОСОБА_2 9 серпня 2007 року, а також за договорами забезпечення цього кредитного договору, що стверджується договором та додатком № 1 до нього (а.с.27-33). Про відступлення права вимоги боржник був повідомлений позивачем письмово (а.с.23).

Крім того, судом встановлено, що позичальниця ОСОБА_2 за умовами кредитного договору від 9 серпня 2007 року та додатковими угодами мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконувала цих обов'язків, після закінчення терміну повернення кредиту 8 серпня 2014 року кошти в повному обсязі не повернула, станом на 6 квітня 2015 року має заборгованість в розмірі 88222819,60 грн., з яких тіло кредиту - 2055164,70 грн, проценти - 1548672,64 грн., пеня 84618982,26 грн., що стверджується розрахунком боргу (а.с.56-57).

Письмова вимога Дельта Банку про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена відповідачці 3 червня 2015 року, залишена останньою без задоволення (а.с.23-26).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, поскільки позивач не надав суду переконливих доказів про набуття ним права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

При цьому суд виходив із відсутності у позивача акту прийому-передачі прав вимоги, складеного відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги та додатку № 1 до цього договору, поскільки згідно п.2.3 договору купівлі-продажу прав вимоги ці права переходять до Кредитпромбанку з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимоги.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду, поскільки вони грунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи та суперечать вимогам закону.

З матеріалів вбачається, що справа вирішена судом в порядку заочного розгляду, що у свою чергу вказує на відсутність у справі заперечень з боку відповідачки щодо відсутності у позивача права вимоги та відсутності спору з цього приводу. У випадку виникнення у суду сумнівів щодо наявності у позивача права вимоги, суд відповідно до ст.10,11 ЦПК України мав запропонувати банку подати відповідні докази, чого не зробив, допустивши неповноту розгляду.

В той же час, враховуючи підстави відмови у позові суду першої інстанції, банк на обгрунтування своїх позовних вимог надав до суду апеляційної інстанції договір купівлі-продажу права вимоги, а також акт прийому-передачі права вимоги, що спростовує висновки суду першої інстанції.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд допустив неповноту розгляду, що виразилося у невстановленні судом вартості предмета іпотеки, поскільки відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції грунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких міркувань.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За положеннями статей 512-514,516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника.

Колегія суддів вважає, що у спірному зобов'язанні Дельта Банк є новим кредитором, до якого у встановленому законом та договором порядку від Кредитпромбанку перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до роз'яснень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33,36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду.

Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Поскільки п.п.4.3 іпотечного договору передбачено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на майно у випадку невиконання зобов'язань і прии цьому договір іпотеки не містить застережень, що такий спосіб здійснюється у позасудовому порядку (а.с.18), то колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав відповідає вимогам закону та умовам іпотечного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконала своїх обов'язків, покладених на неї кредитним договором від 9 серпня 2007 року, після закінчення терміну надання кредиту кошти не повернула, станом на 6 квітня 2015 року має заборгованість розмірі 88222819,60 грн., з яких тіло кредиту - 2055164,70 грн, проценти - 1548672,64 грн., пеня 84618982,26 грн.

Письмова вимога нового кредитора Дельта Банку про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, направлена відповідачці 3 червня 2015 року, позичальницею не виконана.

Відповідно до приписів ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

З огляду на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, колегія суддів визначає його у розмірі 3500000 грн., який відповідає розміру боргу за кредитним договором.

При цьому колегія враховує правову позицію Верховного суду України висловлену у справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року, № 6-1120цс15 від 4.11.2015 р., згідно яких ч.3 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків без заяви боржника.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_2 не виконала передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту і має заборгованість, що у свою чергу відповідно до закону, умов кредитного та іпотечного договорів і договору купівлі-продажу прав вимоги порушує права нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», вимоги нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» про повернення грошових коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотекиобгрунтовані і підлягають до задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умов п.4.3 іпотечного договору, який передбачає визначення ціни предмета іпотеки на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, банк надав суду Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаний 30 березня 2016 року ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» (у справі наявні необхідні сертифікат та свідоцтво на право проведення робіт по оцінці землі) про вартість спірної ділянки в розмірі 545414 грн.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд зазначає у рішенні всі складові вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю, та відомості про вартість предмета іпотеки.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. В рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором від 12 квітня 2007 року в розмірі 7103837 гривень 34 коп., з яких тіло кредиту - 2055164 гривень 70 коп., проценти - 1548672 гривні 64 коп., пеня 3500000 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, розташованої у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 545414 гривень, що є предметом іпотеки в договорі від 25 вересня 2007 року, яка належить ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на вказану ділянку за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 4019 гривень 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: