Справа №705/5742/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого- судді Черниш Т.О. секретар Шевчук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Уманська міська рада Черкаської області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи , що не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Уманська міська рада Черкаської області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно . В позові він вказав , що на підставі рішення виконкому Уманської міської ради народних депутатів № 63 від 12.02.1998 року його бабусі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану на території Уманської міської ради по провул. Західному, 27 в м. Умань. На підтвердження належності ОСОБА_6 земельної ділянки, Уманською міською радою народних депутатів 23.04.1998 року їй було видано відповідний державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1073. 22 липня 2003 року ОСОБА_6 померла, та після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого увійшла земельна ділянка та побудований на ній жилий будинок з надвірними спорудами , загальною площею 60,4 кв.м.. Спадкоємцями ОСОБА_6, а саме: синами ОСОБА_7, ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_8 було отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та жилий будинок у рівних частинах. Батько позивача ОСОБА_7 помер 26 травня 2010 року. Позивач та його сестра звернулись до Десятої Київської державної нотаріальної контори, що розташована за місцем реєстрації померлого, з відповідними заявами про прийняття спадщини. Але необхідний для оформлення спадщини витяг з Державного земельного кадастру про належну ОСОБА_6 земельну ділянку за запитом Державного нотаріуса Київської ДНК ОСОБА_9 отримано не було через відсутність відомостей про земельну ділянку ОСОБА_6 у Державному земельному кадастрі. Поясненням цього є те, що відповідно до п.2 « Прикінцевих та перехідних положень» Закону України « Про державний земельний кадастр» земельні ділянки , право власності ( користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. Оскільки ОСОБА_6 померла, то і звернутись з заявою про державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки на даний час не можливо. 12 липня 2016 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та було запропоновано звернутись до суду для визнання права власності. Подати на даний час замість померлої ОСОБА_6 заяву про державну реєстрацію земельної ділянки позивач не має права, тому звернувся до суду. Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки встановлено у розмірі 110830,00 грн., з огляду на що вартість частини земельної ділянки на яку він претендує становить 36943,33 грн. Позивач, просить суд поновити йому строк для звернення до суду із позовною заявою та визнати за ним, ОСОБА_1, зареєстрованим за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 а , кв.52 в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 1000 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку , який розташований за адресою : Черкаська область, м. Умань, провулок Західний ,27.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з?явився, подав на адресу суду, через канцелярію суду , письмову заяву ( вх. № 28120 від 25.11.2016 року) , в якій вказав, що просить справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з?явився, подав на адресу суду, через канцелярію суду , письмову заяву ( вх. № 28121 від 25.11.2016 року) , в якій вказав, що просить справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник третьої особи Уманської міської ради Черкаської області в судове засідання не зявився. Попередньо подав на адресу суду письмову заяву ( вх. 26437 від 07.11.2016 року) , в якій вказав, що Уманська міська рада не заперечує проти задоволення позову судом , у разі якщо визнання позову не суперечитиме закону і не порушуватиме прав, свобод та інтересів інших осіб у відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України та просив справу розглядати без участі представника Уманської міської ради.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві - згідно поданого на адресу суду письмового пояснення вказав, що просить справу розглядати у відсутності представника , розгляд справи залишає на розсуд суду. При цьому в поясненнях вказує , що обставини на які вказує позивач у позовній заяві , потребують доказування у відповідності до вимог ЦПК України. Відповідно до ст.267 ЦПК України особа, яка виконала зобов?язання після спливу позовної давності , не має права вимагати повернення виконаного , навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності , порушене право підлягає захисту.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, беручи до уваги процесуальну позицію інших відповідачів та третіх осіб по справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до наступного.

Як встановлено судом в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_7, який помер 26 травня 2010 року. Суд дослідивши матеріали справи достовірно встановив, що всі додані позивачем до позовної заяви документи є ксерокопіями і належним чином вони не завірені. При цьому, суд звертав увагу позивача (ухвала про відкриття провадження у цивільній справі) на необхідність надання оригіналів або належним чином завірених копій відповідних документів. Однак позивачем ні оригіналів, ні належним чином завірених копій документів, до суду надано не було. Тому суд вважає, що надані в ксерокопіях письмові документи не є доказами в розумінні ст. 64 ЦПК України.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою ( ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (ст.. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. У статті 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Відповідно до приписів ч 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду 02 вересня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, тривалість якої встановлюється в три роки. Позивач ОСОБА_1 в позові ставлячи питання про поновлення строку для звернення до суду із позовною заявою, жодних обґрунтованих причин пропуску строку давності (як в позовній заяві так і в судовому засіданні), які можуть бути судом визнані поважними, не вказав взагалі. Причину звернення з позовом до суду після спливу строку позовної давності ніяким чином в судовому засіданні позивач не пояснив.

Таким чином, враховуючи викладене, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом за межами строку позовної давності, сторона у справі заявила про застосування строку позовної давності і позивачем жодних належних доказів пропущення строку позовної давності суду не надано, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в зв"язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64,208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Уманська міська рада Черкаської області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити, в зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_10

З оригіналом вірно: Суддя: