АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5537/16 Головуючий 1 інст. - Цвіра Д.М.
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жамойда Галини Миколаївни, про розірвання попереднього договору, стягнення вартості комунальних послуг та розстрочку платежів; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жамойда Галини Миколаївни, про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири.

На обґрунтування позивач вказала, що 11 лютого 2013 року між нею та відповідачем укладено попередній договір, за умовами якого вони домовилися не пізніше 10 серпня 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Попередній договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. за реєстровим № 152.

За домовленістю продаж повинен бути здійснено за суму 279 755 грн. 00 коп., що еквівалентно 35 000 дол. США, у наступному порядку: не пізніше 13 лютого 2013 року - 87 923 грн. 00 коп., що еквівалентно 11 000 дол. США; не пізніше 10 лютого 2014 року - 95 916 грн. 00 коп., що еквівалентно 12 000 дол. США; не пізніше 10 серпня 2014 року - 95 916 грн. 00 коп. , що еквівалентно 12 000 дол. США.

З метою виконання зобов'язань за попереднім договором ОСОБА_2 сплатив їй 11 000 доларів США, що еквівалентно 87 923 грн. 00 коп.

На порушення вимог пункту 1.2. попереднього договору сума в розмірі 95 916 грн. 00 коп. сплачена не була. При цьому відповідач проживає в спірній квартирі та не сплачує комунальних платежів за користування цим житлом.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 635 ЦК України, ОСОБА_1 просила розірвати вказаний попередній договір; зобов'язати ОСОБА_2 звільнити квартиру АДРЕСА_1, передати їй ключі та прийняти суму в розмірі 87 923 грн. 00 коп. з розстрочкою платежів на 36 місяців та щомісячними платежами в розмірі 2 442 грн. 30 коп.; стягнути з ОСОБА_2 вартість комунальних послуг за період з 11 лютого 2013 року по день фактичного проживання в цьому житлі; стягнути з відповідача на її користь 243 грн. 60 коп. судового збору; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г.М. розірвати попередній договір, укладений 11 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В остаточно уточнених вимогах ОСОБА_1 просила розірвати укладений 11 лютого 2013 року попередній договір; зобов'язати ОСОБА_2 прийняти суму в розмірі 24 923 грн. 00 коп. з розстрочкою платежів на 12 місяців та щомісячними платежами в розмірі 2 076 грн. 90 коп. та зазначити відповідні реквізити для перерахування цих сум; стягнути з ОСОБА_2 вартість послуг за електропостачання та підключення електропостачання в загальному розмірі 292 грн. 65 коп., а на її користь - 243 грн. 60 коп. судового збору.

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди. Зокрема зазначив, що він проживає в спірній квартирі, сплачує послуги за електропостачання, кабельне телебачення, Інтернет та на виконання умов пунктів 1.1., 1.2. попереднього договору сплатив ОСОБА_1 11 000 доларів США.

На порушення вимог підпункту 6 пункту 1.2. розділу 1 попереднього договору ОСОБА_1 не забезпечила повний розрахунок з комунальних платежів за період з 11 лютого 2013 року по 01 вересня 2013 року, що унеможливило сплату комунальних послуг ним за певний період проживання в АДРЕСА_1.

Вони погодили, що другий платіж він не буде вносити.

12 червня 2014 року та 15 липня 2014 року він звертався до ОСОБА_1 з вимогою про виконання зобов'язань щодо укладення основного договору. Однак ОСОБА_1 до нотаріальної контори не з'явилась та гроші, отримані нею в якості авансу, не повернула до цього часу.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала своїх зобов'язань за попереднім договором, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму основного боргу в розмірі 141 086 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. та судовий збір в загальному розмірі 1 731 грн. 80 коп.

В остаточно уточнених вимогах ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь: суму основного боргу в розмірі 11 000 дол. США згідно з курсом НБУ на час ухвалення рішення з урахуванням індексу інфляції в розмірі 5 698 дол. США; три відсотки річних за весь час прострочення в розмірі 458 дол. США 38 центів; проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 3 336 дол. США 54 центи; 20 000 грн. 00 коп. - на відшкодування моральної шкоди; та судовий збір в загальному розмірі 2 056 грн. 07 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнута сума основного боргу в розмірі 11 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 272 910 грн. 00 коп., 1 000 грн. 00 коп. - на відшкодування моральної шкоди та 2 056 грн. 07 коп. судового збору.

В задоволені позову ОСОБА_2 в іншій частині, а також позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення суми основного боргу в іноземній валюті, моральної шкоди та судового збору в розмірі 2 056 грн. 07 коп.; ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено за наявності належних та допустимих доказів щодо порушення істотних умов договору з боку ОСОБА_2; згідно умов попереднього договору продаж квартири повинен бути здійснений за суму в розмірі 279 755 грн. 00 коп., отже висновок суду про стягнення боргу в іноземній валюті не грунтуєтьтся на законі; докази заподіяння моральної шкоди в матеріалах справи відсутні, тому норма частини 2 статті 1167 ЦК України до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

ОСОБА_2 в запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх запереченнях на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо істотного порушення умов попереднього договору з боку ОСОБА_2; сума основного боргу в розмірі 11 000 доларів США на час ухвалення рішення складає 272 910 грн. 00 коп.; моральна шкода в розмірі 1 000 грн. 00 коп. підлягає стягненню з урахуванням обставин справи. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Згідно з частинами 1, 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, плачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (стаття 570 ЦК України).

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу квартири.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Матеріали справи свідчать, що 11 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, за умовами якого вони домовилися не пізніше 10 серпня 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Попередній договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. за реєстровим № 152.

Проте як у цей строк, так і в подальшому договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

З метою виконання зобов'язань за попереднім договором ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 11 000 доларів США, що еквівалентно 87 923 грн. 00 коп. (т. 1, а. с. 5-7).

Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, передана ОСОБА_2 позивачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу в розмірі сплаченої суми.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правової природи переданої грошової суми на виконання умов попереднього договору, укладеного між сторонами, однак не звернув уваги на домовленість сторін в пункті 1.2. про те, що продаж повинен бути здійснено за суму 279 755 грн. 00 коп., що еквівалентно 35 000 дол. США, у наступному порядку: не пізніше 13 лютого 2013 року - 87 923 грн. 00 коп., що еквівалентно 11 000 дол. США 00; не пізніше 10 лютого 2014 року - 95 916 грн. 00 коп., що еквівалентно 12 000 дол. США; не пізніше 10 серпня 2014 року - 95 916 грн. 00 коп., що еквівалентно 12 000 дол. США.

Отже, валютою авансу згідно попереднього договору є гривня України.

Згідно з розпискою, складеною 11 лютого 2013 року, ОСОБА_1 на виконання зобов'язань за попереднім договором отримала 11 000 доларів США, що еквівалентно 87 923 грн. 00 коп.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 не заперечувала отримувати кошти в іноземній валюті, тому сума в розмірі 87 923 грн. 00 коп. сплачена в іноземній валюті - в розмірі 11 000 доларів США.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми основного боргу в розмірі 11 000 доларів США, що еквівалентно 272 910 грн. 00 коп., суперечить вимогам закону.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума в розмірі 283 800 грн. 00 коп. із розрахунку: 25.80 (курс долару США за ставкою НБУ на час ухвалення рішення) х 11 000 доларів США.

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з

каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною

поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи

пошкодженням її майна;

4)у приниженні часті та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної

або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю

фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,

незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3)в інших випадках, вставлених законом.

Визначаючи розмір моральної шкоди з урахуванням обставин справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відшкодування моральної шкоди за невиконання договірного зобов'язання законом не передбачено, а попередній договір, укладений між сторонами, таких застережень не містить.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми авансу та моральної шкоди підлягає зміні з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 307 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність доказів щодо істотного порушення умов попереднього договору з боку ОСОБА_4, що є підставою для розірвання цього договору, не ґрунтуються на законі.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов'язання як його розірвання.

Зазначене узгоджується з вимогами частини 3 статті 635 ЦК України, згідно з якою зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини 2 статті 635 ЦК України.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-226цс14, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Припинення зобов'язання за попереднім договором внаслідок не укладення основного договору потягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює розірвання попереднього договору у судовому порядку.

За правилами статті 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішення.

Доводи позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розстрочки платежів з урахуванням її важкого майнового стану, перебування з 06 січня 2014 року по 19 листопада 2016 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не є достатніми підставами для розстрочення виконання рішення та будуть порушувати права ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року змінити в частині стягнення суми авансу та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 283 800 грн. 00 коп. (двісті вісімдесят три тисячі грн. 00 коп.).

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний