У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника органу опіки та піклування ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задоволено повністю та визначено спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

- побачення кожної суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. Неділі та кожної середи з 11 год. до 19 год., як дні коли ОСОБА_4 буде забирати дитину до себе додому для спілкування в домашніх умовах;

- додаткові дні побачень щорічно 10 лютого з 10 год. до 14 год. та 16 лютого з 10 год. до 20 год.;

- спільний відпочинок влітку 20 днів;

- необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1381/2016 Головуючий у 1 інстанції : Крижова О.Г.

Доповідач : Григоренко М.П.

У дні побачень ОСОБА_4 має право заводити, забирати доньку ОСОБА_5 з садочку (дому) інших розважальних закладів особисто.

Зобов'язано ОСОБА_3 до дня зустрічі з донькою надавати ОСОБА_4 точну інформацію щодо фактичного місця перебування доньки ОСОБА_5, а у разі настання змін, повідомити особисто на наступний день з дня настання таких змін.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вона фактично не заперечує проти того, щоб її колишній чоловік ОСОБА_4 бачився із своєю дочкою та приймав участь у її вихованні.

Проте, відповідач в добровільному порядку не виконує свого обов'язку утримувати доньку і лише один раз, через банківський переказ, перерахував їй кошти в розмірі 74 долара США, що за курсом на той час становило 954,60 грн.

На її прохання допомагати дитині хоча б в натуральній формі: купувати продукти, одяг, іграшки, ОСОБА_4 ніяк не реагує і добровільно не виконує батьківський обов'язок.

Вказує, що суду було подано висновок органу опіки та піклування щодо днів побачень батька з дитиною, а також подано висновок психолога щодо ставлення дитини до батька та її сприйняття ситуації, що склалася, проте судом першої інстанції вказані докази не були враховані та надана належна правова оцінка.

Судом не було враховано, що вона погоджується із висновком органу опіки та піклування, не враховано її позиції щодо перенесення недільних побачень з 2-ї та 4-ї неділі на 1-шу і 3-тю неділю кожного місяця, з графіком : з 09-00 год. суботи до 12-00 год. неділі. Оскільки вона не має повних вихідних днів, тому не може виїхати з дитиною на відпочинок, що порушує її права і має істотне значення.

Крім того, батьком дитини постійно порушується графік побачень, визначених органом опіки та піклування.

Вважає, що судом при визначенні кількості днів, відведених позивачу на відпочинок з дитиною у літній період, порушено її права, як матері. Суд не дотримався розумного балансу на участь батьків та бабусі з дідусем у вихованні дитини.

Позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він покликається, як на підставу своїх вимог, чого останнім, на її думку, зроблено не було.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В ході апеляційного розгляду справи відповідач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач та його представник просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування поклався на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 141, 157, 159 СК України, ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року та Конвенцією про права дитини та виходив із того, що оскільки батьки малолітньої ОСОБА_5 не спроможні самостійно визначити спосіб участі батька у вихованні своєї дитини, тому такий спосіб має бути визначений судом у тому вигляді, як про це просить позивач.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із оскаржуваним рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення, оскільки відповідач не навела будь-яких ґрунтовних доводів, згідно яких дійсно можливо було дійти висновку, що встановлений судом першої інстанції спосіб участі позивача у вихованні своєї малолітньої донки - ОСОБА_5 не відповідає інтересам цієї дитини або завдає їй будь-яку шкоду.

В даному випадку, спосіб участі позивача у вихованні своєї дитини не порушує засади рівності прав кожного із батьків на участь у вихованні своєї дитини, оскільки кількість днів, визначених позивачу для спілкування із своєю дитиною, є значно меншою від тієї кількості днів коли дитина має знаходиться із матір'ю.

Будь-які дані, які б свідчили про негативний вплив позивача на свою дитину або завдавали будь-яку іншу шкоду дитині, в матеріалах справи відсутні.

Твердження відповідача про те, що встановлений судом спосіб участі позивача у вихованні доньки створює їй певні незручності та не враховує її інтереси, як матері, на увагу не заслуговують, оскільки, на переконання колегії суддів, в даному випадку в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини, а не її батьків, які, всупереч вимог ст. 157 СК України, так і не спроміглися самостійно спільно вирішити питання виховання своєї дитини, оскільки в першу чергу піклуються про власні інтереси, а не інтереси дитини, яка має потребу у повноцінному спілкуванні із обома батьками.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич