Справа № 303/1220/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі КУХТІ М.Ю.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

26.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивуючи наступним. 14.11.2006 ЗАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) і ОСОБА_1 (поручитель) уклали договір поруки, за умовами якого позивач поручився перед банком відповідати за порушення зобов'язань позичальником ОСОБА_2, що випливають із кредитного договору від 14.11.2006 № MKA0GK00000207. Позичальник одержав у банку кредит у розмірі 12500,00 дол. США на строк по 15.11.2021 зі сплатою за користування коштами 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості та 0,20% щомісяця з періодом сплати з 20 по 25 число кожного місяця.

За правилами, встановленими ст. 559 ч. 4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Строк поруки є преклюзивним, тому непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя у встановлений строк має наслідком припинення поруки.

Останню за часом сплату за кредитним договором було здійснено 05.05.2014, тому право вимоги боргу виникло у кредитора з 26.05.2014, тоді як провадження в справі за позовом банку до поручителя як до солідарного боржника було відкрито 03.09.2015. Тобто, кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя по спливу преклюзивного шестимісячного строку, внаслідок чого правовідносини за договором поруки є припиненими.

Посилаючись на ці обставини, на відповідну прецедентну практику Верховного Суду України, позивач просив припинити правовідношення, а саме, визнати договір поруки від 14.11.2006 припиненим.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.03.2016 у позові відмовлено.

Позивач ставить в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову. Вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, посилається загалом на ті ж обставини, якими мотивувався позов.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який апеляцію підтримав, представника відповідача Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію не визнала, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності. Рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. З урахуванням пояснень сторін і одержання судом під час апеляційного розгляду справи документів щодо виникнення спірних правовідносин, у справі встановлено наступне.

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у подальшому - Публічне акціонерне товариство), 14.11.2006 уклало зі ОСОБА_2 кредитний договір № MKA0GK00000207 і надало позичальнику кредит у розмірі 12500,00 дол. США на строк по 15.11.2021 зі сплатою за нього 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості та інших платежів, пов'язаних із кредитуванням.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором банк 14.11.2006 уклав із ОСОБА_1 договір поруки № MKA0GK00000207 (а.с. 5-6). За його умовами ОСОБА_1 зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання боржником кредитних зобов'язань у їх повному обсязі (п.п. 1, 2, 7 та ін.), поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 12 договору поруки сторони визначили, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до правової позиції та обґрунтування заяви, позивачем визнано, не заперечується відповідачем та не суперечить матеріалам справи, що останню за часом сплату за кредитним договором позичальник здійснив 05.05.2014, після чого коштів за договором не вносив. Тому, на думку позивача, з урахуванням визначеного договором періоду щомісячної сплати коштів право вимоги боргу виникло у кредитора з 26.05.2014. З вимогою ж про стягнення боргу кредитор звернувся до поручителя по спливу встановленого законом преклюзивного шестимісячного строку дії поруки, внаслідок чого порука припинилася.

За приписами ЦК України щодо кредитних зобов'язань і поруки в редакції, що була чинною на час їх виникнення, цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов - достроково, з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 553, 554, 611, 612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України).

Нормами ст. 559 ЦК України визначено, зокрема, що порука припиняється: із припиненням забезпеченого нею зобов'язання (ст. 559 ч. 1 ЦК України); після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ст. 559 ч. 4 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ст. 631 ч. 1 ЦК України), договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, сторони договору поруки встановили строк дії поруки, припинення якої пов'язали з моментом закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

За таких обставин, правова позиція позивача щодо припинення поруки по спливу шести місяців з дня здійснення позичальником останнього за часом платежу за кредитним договором, на який посилається сторона, у разі відсутності протягом цього строку належної вимоги кредитора про стягнення боргу з поручителя, та відповідна вимога (безвідносно до її некоректного формулювання як визнання договору поруки припиненим), безпідставні. Порука не є припиненою, твердження у контексті встановленого, про сплив шестимісячного преклюзивного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, та посилання на відповідну прецедентну практику Верховного Суду України не відповідають дійсним обставинам і не мають у справі правового значення. Позиція позивача не враховує підстав і умов виникнення у сторін та реалізації ними відповідних цивільних прав і обов'язків, суперечить договору і закону.

Суд першої інстанції правильно застосував у спірних правовідносинах відповідні норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення, чого доводи апеляції не спростовують. Окремі помилки процесуального характеру при встановлені обставин, які мають значення в справі, не вплинули на правильність вирішення справи по суті, відповідні прогалини були усунені під час апеляційного розгляду справи, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді