Справа № 366/3352/15-ц Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/2848/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 1 28.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року у справі:

- за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку і земельної ділянки, стягнення витрат на поховання;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл в натурі житлового будинку і земельної ділянки.-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який надалі доповнила і мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1366 га, а також на земельну ділянку площею 0,1190 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Спадщину після смерті чоловіка за законом прийняли вона як дружина померлого і відповідач ОСОБА_2 як його син від першого шлюбу та отримали в держнотконторі свідоцтва про право на спадщину, зокрема вона успадкувала 1/4 частину всього спадкового майна, а відповідач - 3/4 частини.

Вказувала, що між нею і відповідачем виникла суперечка щодо користування спадковим будинком, бо відповідач після смерті батька виламав двері в будинку і поселив туди квартирантів, а її не пускає. Вказувала, що вона як співвласник має право на виділ в натурі своєї частини із спадкового майна у вигляді будинку та двох земельних ділянок, однак згоди щодо способу розподілу спадщини між нею і відповідачем не досягнуто, а тому спір слід вирішити в судовому порядку.

Крім того, посилалася, що на поховання чоловіка та його матері ОСОБА_5, яка померла у 2011 році, вона витратила грошові кошти, які включають як витрати на поховання, так і витрати на поминальні обіди. Поскільки відповідач участі у цих витратах не приймав, то він як спадкоємець згідно ст.1232 ЦК України має їх відшкодувати.

У зв'язку з наведеним, просила суд виділити їй в натурі у власність 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень: 1-6 площею 16 кв.м. та 1-1 площею 5,4 кв.м., а також господарські будівлі: 1/4 частину сарая «Б», паркан № 3, виділити їй у власність 1/4 частину присадибної земельної ділянки площею 0,1366 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Відповідачу виділити в натурі у власність 3/4 частини домоволодіння, що складається із приміщень: 1-2 площею 5,4 кв.м., 1-3 площею 15,2 кв.м., 1-4 площею 9,8 кв.м., 1-5 площею 8,1 кв.м., а також господарські будівлі: 3/4 частини сарая «Б», навіс «В», літню кухню «Д», вбиральню «Г», доріжку ІІ, паркан № 2. У спільному користуванні залишити колодязь № 1 і хвіртку № 1. Проведення переобладнань покласти на сторони. Припинити право спільної часткової власності сторін на вказане майно. Стягнути із відповідача на її користь витрати на поховання спадкодавців ОСОБА_4 і ОСОБА_6 в розмірі 25136 грн. та судові витрати.

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про розподіл будинку в натурі. Вимоги мотивував тим, що йому на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 3 грудня 2014 року йому належить 3/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, 3/4 частини присадибної земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,1366 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та 3/4 частини земельної ділянки площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Інша 1/4 частина спадкового майна належить ОСОБА_3 Посилаючись на те, що вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спадкового майна, просив виділити йому в натурі у власність 3/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень: 1-1 площею 5,2 кв.м., 1-2 площею 5 кв.м., 1-3 площею 15,8 кв.м., 1-5 площею 7,8 кв.м., 1-6 площею 16 кв.м. та сарай «Б». У власність відповідачки виділити приміщення 1-4 площею 9,5 кв.м. Припинити право спільної часткової власності сторін на вказане майно.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року обидва позови задоволено частково. ОСОБА_3 виділено в натурі у власність 1/4 частину, а ОСОБА_2 відповідно 3/4 частини земельних ділянок: площею 0,1366 га, кадастровий номер НОМЕР_1 і площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2. ОСОБА_3 виділено в натурі у власність 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень 1-4 площею 9,5 кв.м., 1-5 площею 7,8 кв.м., 1/4 частину сарая «Б». ОСОБА_2 виділено в натурі у власність 3/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається із приміщень 1-1 площею 5,2 кв.м., 1-2 площею 5 кв.м., 1-3 площею 15,8 кв.м., 1-6 площею 16 кв.м. Припинено право спільної часткової власності сторін на вказане майно. Стягнуто грошову компенсацію у зв'язку із зменшенням частки майна з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 2511,77 грн. Колодязь «І» та ворота/хвіртка № 2 залишено у спільній власності сторін. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця ОСОБА_4 в розмірі 9934,28 грн.

В решті обох позовів відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу домоволодіння і стягнення витрат на поховання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що після смерті батька він провів у будинку ремонтні роботи на суму 19558 грн., а тому будинок слід розділити, виділивши йому у власність приміщення 1-1 площею 5,2 кв.м., 1-2 площею 5 кв.м., 1-3 площею 15,8 кв.м., 1-5 площею 7,8 кв.м., 1-6 площею 16 кв.м. та сарай «Б», у власність відповідачки виділити приміщення 1-4 площею 9,5 кв.м. Крім того, суд безпідставно стягнув із нього витрати на поховання, які не передбачені законом.

Рішення суду в частині розподілу земельних ділянок сторонами не оскаржується і не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та змінити рішення Іванківського районного суду Київської області, виділивши йому частину будинку згідно вимог за зустрічним позовом.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1, земельної ділянки для обслуговування будинку за цією ж адресою площею 0,1366 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1190 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 Київської області.

Вказане нерухоме майно сторони успадкували після смерті ОСОБА_4 і відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих сторонам 03 грудня 2014 року, ОСОБА_3 належить 1/4 частина домоволодіння і земельних ділянок, а ОСОБА_2 - 3/4 частини.

Задовольняючи вимоги про розподіл будинку в натурі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для розподілу в натурі житлового будинку.

Крім того, стягуючи із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання, суд виходив із того, що таке відшкодування передбачене ст.1232 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права.

Згідно ст.ст.358, 364 ЦК України кожен із співвласників має право надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та має право на виділ в натурі частки, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до п.7 вказаного постанови Пленуму Верховного Суду України у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради.

Отже, при вирішенні спору про виділ в натурі часток жилого будинку суду необхідно встановити наявність технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку з самостійним виходом (квартиру) або наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, можливі варіанти такого розподілу, розмір та вартість часток будинку, що виділяються сторонам, чи відповідає він частці у праві власнсоті чи змінився, чи має місце перевищення частки, чи є підстави для сплати компенсацій та її розміри, чи необхідні переобладнання в будинку та їх вартість, в тому числі чи необхідно переобладнання комунікацій, а також ряд інших технічних питань, пов'язаних із зміною часток і розподілом.

Вирішення вищевказаних питань про наявність технічної можливості виділу частини будинку, відповідності її технічним нормам ( в тому числі яку частку складають приміщення, що виділяються співвласникам, чи має місце перевищення частки, яка вартість будинку і який розмір компенсацій, чи потрібні переобладнання і які саме) потребує спеціальних знань в галузі будівництва, а відтак відповідно до ст.143 ЦПК України потребує призначення і проведення судової будівельно-технічної екпертизи чи наявності висновку спеціаліста, що пов'язано із необхідністю дотримання цілого ряду технічних норм при розподілі будинку.

Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки і інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо,- водо,- та енергопостачання. Саме ці висновки на час ухвалення рішення суду повинні давати можливість суду вирішити питання про поділ житлового будинку в натурі. Наведене відповідає приписам Законів України «Про архітектурну діяльність» та «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про поділ будинку, вказаного не врахував, вирішив питання про розподіл будинку без з'ясування наявності технічної можливості поділу будинку в натурі із дотриманням визначених законодавством вимог, та пов'язаних з цим питань і здійснив такий поділ за відсутності відповідних висновків органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, що є порушенням норм матеріального права.

Суд взагалі не встановив як те, яку частку від будинку становлять приміщення, які він виділив сторонам, як і не встановив вартість будинку, вирішивши пирання про компенсацію довільно.

Крім того, задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання, суд допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Закон України «Про поховання і похоронну справу» у статті 2 визначає, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що витратами на поховання є витрати, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодування яких передбачено спадкоємцями.

Вирішуючи спір, суд наведеного не врахував, не визначився із розміром витрат і помилково стягнув в тому числі витрати на поминальний обід.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене на неповно з'ясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи обидва позови (первісний і зустрічний) в межах вимог про розподіл будинку в натурі та поданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що позови в цій частині не підлягають до задоволення, поскільки як вище вказувалося сторони всупереч положенням ст.60 ЦПК України, яка покладає на сторони обов'язок доказування, не надали до суду доказів (відповідних висновків) про можливість розподілу будинку в натурі, (в тому числі яку частку складають приміщення, що виділяються співвласникам, чи має місце перевищення частки, яка вартість будинку і який розмір компенсацій, чи потрібні переобладнання і які саме), відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки, висновків інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо,- водо,- та енергопостачання, що передбачає розподіл будинку.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, сприяючи повному і об'єктивному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив сторонам в судовому засіданні їх права і обов'язки, в тому числі обов'язок надати докази щодо наявності технічної можливості провести розподіл спадкового будинку, а також те, що це потребує спеціальних знань.

Сторони відмовилися вирішувати питання як про призначення експертизи, так і про надання висновків щодо варіантів розподілу з цього приводу, що унеможливлює вирішення спору в цій частині.

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_3 в частині вимог про стягнення витрат на поховання, колегія суддів вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вище вказувалося витратами на поховання є витрати, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту смерті чоловіка і до поміщення труни з його тілом у могилу ОСОБА_3 понесла витрати в загальному розмірі 8199 грн., які включають витрати на домовину, хрест, обрядове, рушники, хустки, свічки, копачів, автобус тощо. В той же час встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 10000 грн. на поховання, а також державну допомогу на поховання в розмірі 4000 грн.

За таких обставин підстави для стягнення коштів на поховання на користь позивачки відсутні.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона не отримувала кошти на поховання чоловіка від ОСОБА_2 спростовуються показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили факт передачі коштів позивачці.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в частині розподілу в натурі житлового будинку скасувати і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового будинку.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 березня 2016 року в частині стягнення витрат на поховання скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: