Категорія 20Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т. М.,

суддів: Сопруна В.В., Марчук В. С.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ПАТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_2 (а.с.26,27), на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2015 року, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за номером 27 в будинку номер 55 по вулиці Острозького в м. Вінниці, укладений 14 травня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6. Підставою недійсності договору зазначав невідповідність його вимогам ч.6 ст. 38 закону України «Про іпотеку», а саме: продаж квартири повинен був бути вчинений за ціною, на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_4, діючи через свого представника ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи: продаж квартири вчинено за ціною, що майже вдвічі нижчі від ринкової вартості, що прямо суперечить нормам закону України «Про іпотеку», однак суд не дав цьому оцінку та вказав, що ним обрано невірний спосіб захисту.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, представник відповідача ПАТ «Державний Ощадний банк України» ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду вірним та прийнятим у відповідності до закону(надала письмові заперечення). Відповідач ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що вартість предмета іпотеки була визначена на підставі звіту про оцінку № 168, складеного оцінювачем ОСОБА_7 ТОВ «Подільський експертний центр», банк неодноразово попереджав ОСОБА_4 про продаж предмета іпотеки, що доведено відповідними листами. Те, що боржник бажав аби продаж предмета іпотеки було здійснено за вищою ціною, не є підставою для визнання договору купівлі-продажу іпотечного майна недійсним. Зважаючи на положення ч.1 ст. 38 закону України «Про іпотеку», позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Висновок суду першої інстанції є вірним з огляду на таке.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Листом від 12.03.2015 року Банк повідомив ОСОБА_4 про намір продати іпотечне майно та повідомив його про переважне право придбати це майно, з вказаним листом ОСОБА_4. ознайомився 25.03.2015 року, про що є відповідна відмітка (а.с.83);

На цей лист ОСОБА_4 25.03.2015 року надав відповідь, в якій повідомив про бажання викупити предмет іпотеки та просив вказати деталі та дату годи (а.с.84);

Листом від 26.03.2015 року Банк повідомив іпотекодавця про намір укласти угоду купівлі-продажу 25 квітня 2015 року та розяснив що в разі ухилення його від укладення угоди протягом 30 днів, по проходженню 5 днів після закінчення 30-денного терміну, ОСОБА_4 втратить право на придбання предмета іпотеки. З цим листом ОСОБА_4 був ознайомлений 26.03.2015 року (а.с.85);

Звітом про оцінку майна № 168, складеного оцінювачем ОСОБА_7 ТОВ «Подільський експертний центр» 10.04.2015 року, було визначено оціночну вартість предмета іпотеки 593 402 грн. (а.с.86-87);

24 квітня 2015 року (а.с.88) та 29 квітня 2015 року (а.с.89) ОСОБА_4 звертався до банку з листами, в останньому з яких повідомив, що він не міг скористатись переважним правом купівлі-продажу квартири до 30 квітня 2015 року, за його замовленням 27.04.2015 року незалежним оцінювачем ОСОБА_8 було виготовлено звіт про оцінку майна № 52/5 (а.с.51-66) , за яким вартість предмету іпотеки складає 1 077 885 грн., на реалізацію предмета іпотеки за такою ціною він погоджується та просить залишок коштів перерахувати на його рахунок.

На лист від 29.04.2015 року Банк надав відповідь, що право вибору способу задоволення вимог належить іпотекодержателю (тобто Банку), квартиру реалізувати через державну виконавчу службу не виявилось можливим, так як там зареєстрована неповнолітня дитина (а.с.90);

В процесі реалізації майна, переданого в іпотеку, на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.06.2011 року, яке набрало законної сили 30.06.2011 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, про що було укладено договір купівлі-продажу квартири 14 травня 2015 року, продаж вчинено за 600 000 гривень (а.с. 6-7);

15.05.2015 року ОСОБА_4 було направлено звіт про результати продажу майна, в якому зазначено, що іпотечне майно реалізовано за 600 000 грн. та кошти від його реалізації спрямовані на погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 1241 від 05.09.2007 року, заборгованість погашена повністю (а.с.91).

З огляду на встановлені факти, суд дійшов вірного висновку, що Банком було дотримано процедуру реалізації іпотечного майна, передбачену статтею 38 закону України «Про іпотеку»: попереджено іпотекодавця, розяснено переважне право купити предмет іпотеки, надано передбачений законом термін для реалізації цього права. Натомість боржник, він же іпотекодавець окрім написання листів, не вчинив реальних дій для використання свого права на пріоритетність придбання майна.

Правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом: ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

В розглядуваній справі продаж іпотечного майна, як уже зазначалося вище, був вчинений за ціною 600 000 грн. (а.с.6-7), що перевищувала оціночну вартість предмета іпотеки, визначену звітом про оцінку майна № 168, складеного оцінювачем ОСОБА_7 ТОВ «Подільський експертний центр», яким було визначено вартість предмета іпотеки в розмірі 593 402 грн. (а.с.86-87).

Підставою для визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 зазначив, що укладення цього договору відбулося всупереч закону, а саме ст. 38 закону України «Про іпотеку»: предмет іпотеки було продано за ціною, нижчою від ринкової вартості, тому такий договір суперечить акту цивільного законодавства (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Дійсно ч. 6 ст. 38 закону України «Про іпотеку» передбачено, що « ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.», цією ж нормою передбачено і наслідки невиконання цієї умови: « У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього».

Таким чином, наслідком продажу предмета іпотеки за ціною, нижчою за звичайну, є не визнання договору купівлі-продажу недійсним, а виникнення в іпотекодавця права вимагати, а в іпотекодержателя обовязку відшкодувати різницю між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Оскільки позивач ставив вимогу про визнання вчиненого правочину недійсним, то з огляду на вищенаведене суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні такого позову та зазначив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, яке він вважає порушеним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду, - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_9

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

З оригіналом згідно: ОСОБА_9