Справа № 161/227/16-ц
Провадження № 2/161/1090/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 березня 2016 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Рудської С.М.,

з участю секретаря судових засідань Марчак Е.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свій позов мотивує тим, що 01.09.2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 53 000 доларів США., а відповідач зобов'язується повернути позивачу зазначену суму не пізніше 01.12.2013 року. 28.09.2014 року було укладено договір до договору позики від 01.09.2010 року, відповідно до якого відповідач повернув позивачу частину позичених коштів в розмірі 2000 доларів США. В порушення зобов'язань за договором позики, ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 51000 долари США не повернув та прострочив виконання грошового зобов'язання.

А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики 1218117,46 грн., 3% річних за користування коштами 74068,58 грн., а також понесені судові витрати у справі.

До початку судового розгляду справи представник позивача подав заяву розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

За погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 53000 доларів США. Згідно п.2.3 Договору, відповідач зобов'язався повернути вказану суму коштів позивачу не пізніше 01.12.2013 року (а.с.12).

28.09.2014 року було укладено договір до договору позики від 01.09.2010 року, відповідно до якого відповідач повернув позивачу частину позичених коштів в розмірі 2000 доларів США (а.с.13).

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки договір позики підписаний особисто відповідачем ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 01.12.2013 року, але у якому разі Договір діє до завершення розрахунків та повного виконання зобов'язань за цим Договором.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув.

Виходячи з умови договору позики, сума боргу відповідача перед позивачем складає 51 000 доларів США , що станом на 30.11.2015 року становить 1218117,46 грн. А тому, вимога про стягнення суми боргу підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення трьох процентів річних, то вона також підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що боржником прострочено виконання грошового зобов'язання, то на ньому лежить обов'язок сплатити 3% річних від простроченої суми в розмірі 74068,58 грн.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 1 218 117,46 грн., а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості за договором позики в розмірі 74068,58 грн., що в загальній сумі становить 1 292 186,04 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60,61,88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1046, 1047, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 1 292 186 (один мільйон двісті дев'яносто дві тисячі сто вісімдесят шість) грн. за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6090 (шість тисяч дев'яносто) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.М. Рудська

Волинської області