Справа №591/6731/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/870/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

09 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № SUGIGK00140117, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 29150 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 18 грудня 2021 року. Так як ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість, станом на 13 серпня 2015 року у розмірі 96045,58 дол. США, еквівалент якої за курсом НБУ на 13 серпня 2015 року складає 2053454,50 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при ухваленні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджені та з'ясовані обставини справи. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову, посилаючись на пропуск строку позовної давності, так як сторонами договору визначено строк виконання зобов'язання - до 18.12.2021 року та кредитором цей строк не змінювався. Судом також не враховано, що сторони договору погодили погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами, останній з яких підлягав виконанню у строк до 18.12.2021 року, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3 - адвоката Афанасієва Р.В., який заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № SUGIGK00140117 на придбання квартири та сплату страхових платежів, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 29150,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 18 грудня 2021 року. (а. с. 11-13)

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором 26.11.2009 року, 10.12.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило позичальнику дві аналогічні вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитом, які він отримав згідно даних поштового конверту відповідно 17 грудня 2009 року та 15 січня 2010 року. (а. с. 74-77).

Внаслідок не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування, яка станом на 13 серпня 2015 року складала 96045,58 доларів США, що еквівалентно 2053454,50 грн., з них: 28004,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 22219,16 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4314,20 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 41507,67 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а. с. 6-10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання і з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який сплив на момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду, що є підставою для відмови у позові, так як відповідач зробив заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони визначили як строк дії договору ? до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитом та процентами за користування ним (пункт 5.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? до 18 грудня 2021 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів в період з «20» по «25» число кожного місяця у сумі 375,48 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді (комісії) (п. 1.1 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п. 2.3.3. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору, банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику письмову вимогу від 26 листопада 2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів в тижневий термін з дати одержання цієї вимоги. Зазначену вимогу ОСОБА_3 отримав 17 грудня 2009 року. Аналогічну вимогу банку від 10 грудня 2009 року відповідач також отримав 15 січня 2010 року (а. с. 74-77).

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування, комісії та штрафних санкцій, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказана правова позиція, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладена в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі за № 6-990цс15.

Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 березня 2009 року звернулось до нього з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа № 2-2389/11). 12 серпня 2010 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив позовні вимоги в зазначеній справі зі звернення стягнення на стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути з ОСОБА_3 суму кредиту у повному обсязі, проценти, комісію та пеню. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 32803,90 доларів США. Ухвалою цього ж суду від 01 червня 2011 року зазначене рішення скасовано за нововиявленими обставинами та справа призначена до розгляду, а ухвалою від 07 червня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду за клопотанням представника позивача. Таким чином з дати звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення заборгованості строк позовної давності перервався та почався заново. Проте і з цієї дати (12 серпня 2010 року) до дати звернення з даним позовом до суду ( 09 вересня 2015 року) минуло більше чотирьох років. Крім того рішення за попереднім позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» судом не ухвалено у зв'язку із залишенням позовної заяви без розгляду за клопотанням представника позивача, що не зупиняє перебіг позовної давності.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В даній справі мається відповідна заява ОСОБА_3 про сплив позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови у позові у зв'язку зі спливом позовної давності, так як пред'явивши 26 листопада 2009 року вимогу до боржника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, яку він отримав 17 грудня 2009 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання - протягом семи календарних днів з дати отримання вимоги (тобто до 25 грудня 2009 року). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним 09 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. При цьому строк позовної давності сплинув і після його переривання у зв'язку зі зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (12 серпня 2010 року).

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді