АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/3076/15-ц Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 22-ц/790/2009/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1,ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

15 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,4723 га, кадастровий № :01:000:0104, земельну ділянку площею 7,4683 га, кадастровий № :02:000:0028, розташовані на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 20.06.2009 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 20 червня 2009 року в с. Шилівка Решетилівського району Полтавської області померла його мати, ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина на вказані земельні ділянки, які належали померлій на підставі державних актів серії ХР № 008642 від 17.02.2005 року та серії ХР № 008525 від 20.10.2006 року.

За своє життя ОСОБА_5, 15 квітня 2005 року склала заповіт, згідно умов якого все належне їй майно, де б воно не було і із чого б воно не складалося заповіла позивачу ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_5, позивач в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не звертався, вважав що за наявності заповіту він і так набув право власності на спадкове майно. При цьому він фактично прийняв спадщину, оскільки мешкав разом з матірю на день смерті, здійснив її поховання і вступив у володіння та управління її майном.

У звязку з тим, що ОСОБА_4 не може оформити свої спадкоємні права через нотаріальну контору, так як ним пропущений строк для подачі заяви для прийняття спадщини, він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судовому засіданні додатково пояснив, що він постійно проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_5 в будинку за адресою с. Зарожне, вул.. Садова 9 Чугуївського району Харківської області, який належить йому на праві власності і в якому його мати була зареєстрована. Періодично, на деякий час його мати виїжджала у Полтавську область, в с. Шилівка Решетилівського району, де й померла і була ним похована на місцевому цвинтарі.

Представник відповідача - Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява в якій він просить розглядати справу за його відсутністю, заперечень проти позову не надав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав, проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач у строк, відведений для прийняття спадщини, не виявив наміру її прийняти, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подавав, фактично спадщину не приймав, оскільки постійно на час смерті зі спадкодавицею не проживав, що підтверджується довідкою № 89, виданою 03.06.2015 року Зарожненською сільською радою Чугуївського району Харківської області, відповідно до якої лише ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також пояснила, що вона є онукою ОСОБА_5, яка до 2006 року мешкала у с. Зарожне, вул.. Садова, 9, Чугуївського району Харківської області, після чого виїхала у Полтавську область, де й мешкала до своєї смерті. ОСОБА_3 вказала, що вона разом зі своєю сестрою є спадкоємцем за законом після смерті бабусі за правом представлення, оскільки на день відкриття спадщини помер її батько, ОСОБА_7, який є сином ОСОБА_5 На підставі цього відповідач вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- земельну ділянку площею 6,4723 га, кадастровий № :01:000:0104, розташовану на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 008642;

- земельну ділянку площею 7,4683 га, кадастровий № :02:000:0028, розташовану на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 008525, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 20 червня 2009 року.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду необгрунтоване, незаконне, постановлене з порушенням матеріального та процесуального права, судом не було взято до уваги заперечення відповідача і надані на їх підтвердження докази, та прийнято до уваги докази лише позивача по справі, які не є належними.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що 20 червня 2009 року в с. Шилівка Решетилівського району Полтавської області померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 133155, виданим Шилівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області 24 червня 2009 року, внаслідок чого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,4723 га, кадастровий № :01:000:0104, розташованої на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 008642 виданий на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 02.06.2004 року № 251; та земельної ділянки площею 7,4683 га, кадастровий № :02:000:0028, розташованої на території Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХР № 008525 виданий на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 02.06.2004 року №.251.

ОСОБА_4 є сином померлої ОСОБА_5 За життя ОСОБА_5 15 квітня 2005 року склала належним чином посвідчений заповіт, згідно до умов якого все належне їй майно, де б воно не було і із чого б воно не складалося, заповіла позивачу ОСОБА_4 Цей заповіт нею не змінювався і не скасовувався.

Після смерті ОСОБА_4 позивач до державної контори із завою про прийняття спадщини не звертався, вважав, що за наявності заповіту він і так набув право власності на спадкове майно.

Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до довідки № 89, виданої 03.06.2015 року Зарожненською сільською радою Чугуївського району Харківської області, на яку посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову, ОСОБА_5 на день смерті 20 червня 2009 року проживала постійно і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, крім неї за даною адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав.

Згідно до довідки № 696, виданої 17.11.2015 року Шилівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, ОСОБА_5 дійсно проживала незареєстрована за адресою: с. Шилівка, пров. Зигіна, 3., Решетилівського району Полтавської області, з 2006 року по день смерті, 20 червня 2009 року.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, користувався спадковим майном, землею, та обробляв її. На даний час у нього зберігаються оригінали Державних актів на спадкові земельні ділянки, крім того, він не заявляв про відмову від спадщини.

Однак такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права.

Відповідно ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1241, ст. 1261, ч. 1 ст. 1266, ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодекс України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається із вказаної норми ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України має особисто на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, після 20 червня 2009 року, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Однак позивач не надав належних і допустимих письмових доказів про те, що він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або що він вчасно звернувся із заявою до нотаріуса із заявою про її прийняття. Той факт, що реєстрація постійного місця проживання спадкодавця було за адресою будинку, який належав позивачу, або що він здійснив поховання спадкодавця чи фактично користується спадковим майном, відповідно до вказаних норм матеріального права не має значення для встановлення того факту, що позивач прийняв спадщину, що є необхідною передумовою для визнання права власності за заповітом. Таким чином, позивач не довів факт свого постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбчається із нотаріально посвідченої довіреності від 06 листопада 2015 року ОСОБА_4 мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16). Інших документів щодо місця проживання позивача матеріали справи не містять, показання свідків з цього привиду не є належними і допустимими доказами цих обставин.

Стаття 1272 ЦК України передбачає наступні наслідки пропущення строку для прийняття спадщини:

1. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

2. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

3. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України лише спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином позивач не довів, що він вчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 - тому у районного суду не було й правових підстав для визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням вказаних норм матеріального права, то з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за недоведеністю прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 січня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: