Справа №628/4180/15-ц
Провадження №2/628/703/16
02 серпня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Скородєлової В.В.
за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Купянську, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір займу у простій письмовій формі.
Умови договору позивач зі своєї сторони виконав в присутності двох свідків, а ОСОБА_2, отримавши кошти, умови договору не виконав і в термін до 01 вересня 2015 року і в подальшому жодної дії на виконання вимог не вчинив.
Договір позики є одностороннім та його зміст складає обовязок позичальника повернути позикодавцю отриману суму грошей.
Позивач вказує, що з моменту настання обовязку відповідача повернути кошти, він неодноразово звертався до нього, спілкувався, отримував обіцянки, однак коштів не отримав.
Станом на день подання цієї заяви, згідно з відомостями зі сторінки офіційного Інтернет- представництва Національного Банку України із зазначенням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 14 грудня 2015 року курс гривні до долару становить 2386,0094 гривні за 100 доларів США.
За гривневим займом за 2014 рік: вересень 2014 року 123600 гривень, жовтень 2014 року 127308 гривень, листопад 2014 року 131127,24 гривень, грудень 2014 року 135061,06 гривня, січень 2015 року 139112,89 гривень, лютий 2015 року 143286,28 гривень, березень 2015 року 147584,86 гривні, квітень 2015 року 152012,41 гривень, травень 2015 року 156572,78 гривні, червень 2015 року 161269,97 гривні, липень 2015 року 166108,06 гривень, серпень 2015 року 171091,31 гривень, вересень 2015 року 176224,05 гривні, жовтень 2015 року 181510,77 гривень, листопад 2015 року 186956,09 гривні, грудень 2015 року 192564,77 гривні.
За гривневим займом 2015 року: лютий 2015 року 664350 гривень, березень 2015 року 684280,50 гривень, квітень 2015 року 704808,92 гривень, травень 2015 року 725953,18 гривні, червень 2015 року 747731,78 гривень, липень 2015 року 770163,73 гривні, серпень 2015 року 793268,64 гривень, вересень 2015 року 817066,70 гривень, жовтень 2015 року 841578,70 гривень, листопад 866826,06 гривні, грудень 2015 року 892830,85 гривень.
Крім того, позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду. Моральна шкода була завдана порушенням його права на своєчасне повернення коштів. Ситуація, що стала підставою цього позову, за звичайних умов суспільного життя є неодмінно психотравмуючою за своєю сутністю. Вона створює переживання, емоційну напруженість, порушує життєві плани та змінює звичайний життєвий устрій (необхідність участі в судовій тяганині, відвідування юридичних консультацій, судових органів). Відстоювання своїх цивільних прав займає тривалий час, потребує значних фізичних та психологічних сил. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, він зазнав значних матеріальних збитків, які, в свою чергу, обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності, професійної діяльності.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі, у звязку із допущеною технічною помилкою у позовній заяві, просять стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 2234048,90 грн. згідно нового розрахунку, який надано до суду. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Суд, враховуючи, достатність матеріалів, письмових доказів та те, що відповідач та його представник адвокат ОСОБА_4 повідомлені у встановленому законом порядку про дату розгляду справи, неодноразовість відкладення судових засідань за клопотаннями представника відповідача адвоката ОСОБА_4, визнає причину неявки відповідача та його представника адвоката ОСОБА_4 у судове засідання 02.08.2016 року неповажною та вважає можливим провести заочний розгляд справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, оскільки згідно заяви представника позивача, останній не має заперечень проти такого вирішення справи.
Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з положенням ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання у іноземній валюті.
Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.
Даний розрахунок станом на день звернення позивача до суду наступний:
За гривневим займом за 2014 рік: вересень 2014 року 123600 гривень, жовтень 2014 року 127308 гривень, листопад 2014 року 131127,24 гривень, грудень 2014 року 135061,06 гривня, січень 2015 року 139112,89 гривень, лютий 2015 року 143286,28 гривень, березень 2015 року 147584,86 гривні, квітень 2015 року 152012,41 гривень, травень 2015 року 156572,78 гривні, червень 2015 року 161269,97 гривні, липень 2015 року 166108,06 гривень, серпень 2015 року 171091,31 гривень, вересень 2015 року 176224,05 гривні, жовтень 2015 року 181510,77 гривень, листопад 2015 року 186956,09 гривні, грудень 2015 року 192564,77 гривні.
За гривневим займом 2015 року: лютий 2015 року 664350 гривень, березень 2015 року 684280,50 гривень, квітень 2015 року 704808,92 гривень, травень 2015 року 725953,18 гривні, червень 2015 року 747731,78 гривень, липень 2015 року 770163,73 гривні, серпень 2015 року 793268,64 гривень, вересень 2015 року 817066,70 гривень, жовтень 2015 року 841578,70 гривень, листопад 866826,06 гривні, грудень 2015 року 892830,85 гривень.
У звязку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.
Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995р. спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями), при розгляді питань відшкодування моральної шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, належать до договірних.
Згідно діючого законодавства, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Норма ст.1167 ЦК України регулює правовідносини, які виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому не поширюються на спірні договірні відносини.
Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов'язання, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором.
Так, п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст. 625 та 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачено таких наслідків розпискою від 07.02.2015 року.
Крім того, згідно з п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд вважає, що під час розгляду справи позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, її розміру, а тому приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Крім того, відповідно до ч.6 п.3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, у звязку з чим з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню несплачений ним при подачі позову до суду судовий збір з вимог щодо стягнення моральної немайнової шкоди у розмірі 487,20 грн..
Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 533, 611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 2234048,90 грн. (два мільйона двісті тридцять чотири тисячі сорок вісім гривень 90 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені судові витрати у сумі 6090,00 грн..
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В. Скородєлова