Справа № 629/2817/16-ц
Номер провадження 2/629/1370/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є головним квартиронаймачем в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї в квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 та відповідач по справі. Відповідач з 1996 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою.
Позивачі в судове засідання не з'явилися, але надали суду свою заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі, наданих доказів. Крім цього надали суду телефонограму в якій не заперечували проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача по справі, наслідки ухвалення заочного рішення їм відомі та зрозумілі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлення про вручення судових повісток, які містяться в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для їх проживання за вищевказаною адресою є ордер на жиле приміщення, виданий на ім'я ОСОБА_1 зі складом сім'ї чотири чоловіка, на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 2-396 від 01.10.1982 року. На даний час квартира має статус державної.
В даній квартирі крім позивачів зареєстрований - відповідач по справі ОСОБА_3.
Відповідач по справі починаючи з 1996 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_2 де і мешкає по теперішній час разом зі своєю родиною.
Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав.
Відповідач з 1996 року в квартиру не з'являвся. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконують позивачі по справі.
Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо.
Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивачів щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує.
Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.
Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним.
Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням.
В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку.
Факт не проживання відповідача по справі в квартирі АДРЕСА_1 з 1996 року вбачається з актів, складених мешканцями вищевказаног будинку, з яких вбачається, що позивачі по справі в спірній квартирі проживають разом, відповідач ОСОБА_3 тривалий час разом з матір'ю не проживає, проживає разом зі своєю родиною в АДРЕСА_2.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивачів щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 71, 167 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з моменту вибуття, а саме з 1996 року, в зв'язку з переміною місця проживання.
Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Смірнова