АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1300/16 Справа № 199/9186/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів Козлова С.П., Романюк М.М.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ домоволодіння в натурі, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з*ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, невідповідність висновків суду, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву і провести розподіл житлового будинку за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.07.2015 року.(а.с.216)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає , що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за позивачкою: на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після померлого батька, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 та на 1/2 частину у порядку спадкування за заповітом, після померлої матері, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9. За відповідачем визнано: на 1/6 частину у порядку спадкування за заповітом після померлого батька, та на 1/6 частину у порядку спадкування за законом після померлої матері. Таким чином частка ОСОБА_2 складає 2/3 частини, а ОСОБА_3 1/3 частина спірного домоволодіння. Додатковим рішенням цього ж суду і від цієї ж дати було визначено, що вказане домоволодіння АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літ «А-І» площею 61,5 м2, до якого входять приміщення (1-5 житловою площею 7,7 м ; 1-6 житловою площею 5,7 м2; 1-9 житловою площею 8,7 м2; 1-7 житловою площею 6,3 м2; 1-8 житловою площею 17,6 м ); житлової прибудови літ. «А 1 -1» площею 16,2 м , до якої входить жиле приміщення 1-4 площею 12,8 м2; прибудови літ. «а-І» площею 16,9 м2, до якої входить приміщення 1-2 (коридор) площею 6,6 м2 та 1-3 (кухня) площею 7,1 м2; прибудови літ. «а1-1» площею 7,3 м2, до якої входить приміщення 1-1 (кухня) площею 6,1 м2; прибудови літ. «а2-І» площею 5,6 м2, до якої входить приміщення 1-10 (санвузол) площею 4,4 м2; загальною площею 83 м2, житловою площею 58,8 м2; сараїв: літ «Д» площею 11,8 м2, літ «О» площею 4,5 м2, літ. «Л» площею 12,7 м2; літнього душу літ «М» площею 6,3 м2; вбиральні літ. «Н» площею 1 м2; споруд 1-5 (ворота, колодязь,огорожа, хвіртка та цоколь).

Звертаючись до суду позивачка просила провести розподіл домоволодіння в натурі за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 27.07.2015 року.

Відповідач та його представник по справі заперечували., посилаючись на те, що варіантами експертизи не були враховані всі будівлі, а також перепланування та реконструкція позбавить можливості його та членів сім*ї користування санвузлами.

Як вбачається з висновків № 4494/4495-14 від 27 липня 2015 року, експертом було встановлено, що у відповідності нормативної літератури, розташування житлового будинку та господарських споруд у плані домоволодіння , планування житлового будинку, який унеможливлює здійснення забудови земельної ділянки на якій розташовано домоволодіння, незручна забудова земельної ділянки з точки зору розподілу домоволодіння, а тому було запропоновано два варіанти розподілу домоволодіння з можливим відступом від ідеальних часток співвласників та відступом від вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Загальні положення.»

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1, 3 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано було дозволу виконавчого комітету на переобладнання та перепланування спірного домоволодіння, згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи, крім того, на думку суду, визначені варіанти порушують права та інтереси самого відповідача та його сім*ї.

Зазначений висновок суду підтверджений належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За ст.ст.183,367 ЦК України, а також положень п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст.152 ЖК України).

Висновок експерта від 27 липня 2015 року передбачає за двома варіантами переобладнання та перепланування спірного домоволодіння. ( а.с.132-134)

З матеріалів справи видно, що судом першої інстанції, на адресу Дніпропетровської міської ради від 03.11.2015 року було направлено лист про надання дозволу на переобладнання і перепланування житлового будинку та прибудов спірного домоволодіння, згідно вказаного висновку експертизи. ( а.с.195)

З відповіді Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 13.11.2015 року видно, що при вирішенні питання щодо узгодження переобладнань, необхідних для поділу домоволодіння, передбачена процедура узгодження ГоловАПУ з наданням замовником необхідного пакету документів. ( а.с.196-197)

Позивачка не зверталась до вказаного виконавчого органу з цим питанням, а в апеляційній скарзі зазначила, що згідно до внесених змін у ст.152 ЖК України від 12 лютого 2015 року, обов*язковість наявності дозволу виконавчого комітету міської ради, скасована.

Доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було вирішено питання про порядок користування житловим будинком в разі неможливості поділу в натурі, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.07.2015 року експертом питання про варіанти порядку користування житловим будинком не розглядались.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до особистого тлумачення скаржником норм права.

Аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що воно відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому підстави для його скасування відсутні. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: