ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежно виконує зобов'язання, у зв'язку із чим просив у рахунок погашення заборгованості у розмірі 763 758 грн 96 коп. за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0 та заборгованості у розмірі 167 431 грн 69 коп. за договором про надання споживчого кредиту від 28 серпня 2006 року № 0 звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року скасовано заочне рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд виходив із того, що згідно з п. 1.1 договору іпотеки від 28 серпня 2006 року № 19817 іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно вартістю 310 400 грн, таким чином, вартість предмета іпотеки визначено станом на час укладання договору іпотеки, проте позивач не надав суду доказів на підтвердження оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності як на час звернення до суду, так і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, що передбачає ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин суд вважав відсутніми підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений позивачем.

Крім того, суд у рішенні зазначив, що оскільки представник позивача не з'явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, то суд був позбавлений можливості роз'яснити банку зміст ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме попередити банк про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 32 тис. доларів США зі строком погашення не пізніше 28 серпня 2027 року.

28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 10 тис. доларів США зі строком погашення не пізніше 28 серпня 2013 року.

Крім того, 28 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № 19817, за умовами якого останній на забезпечення виконання своїх договірних зобов'язань за вищевказаними договорами про надання споживчих кредитів передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до копії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги за вищевказаними договорами про надання споживчих кредитів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Висновок апеляційного суду про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений позивачем, у зв'язку з ненаданням позивачем до суду доказів на підтвердження оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності станом на час розгляду справи у суді є необґрунтованим та не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України апеляційний суд у достатньому обсязі не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Крім того, суд не звернув достатньої уваги на ту обставину, що кредит надано відповідачу в іноземній валюті, тому під час нового розгляду справи суду належить врахувати, що 07червня 2014 року набрав чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), згідно з пп. 1 п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України від

02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

І.К.Парінова

О.В.Попович

О.В.Ступак