Ухвала

іменем україни

15 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Галицький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Центральне», про усунення перешкод,

в с т а н о в и в:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 Зобов'язано Галицький районний відділ ГУ ДМСУ у Львівській області зняти ОСОБА_4 з реєстрації. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою по АДРЕСА_1 шляхом видачі дублікату ключів та забезпеченні доступу до квартири. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 548 від 11 травня 1995 року укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 (1 кімната площею 13,3 кв. м, кухня площею 10,5 кв.м без комунальних вигод) з ОСОБА_7 із сім'єю з 5 осіб (вона, чоловік, 2 сини і дочка).

Розпорядженням виконавчого комітету Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1027 від 26.07.1995 року приєднано звільнене суміжне жиле приміщення - квартиру № 23 (1 кімната площею 15,6 кв. м. з кухнею площею 12,5 кв.м. без комунальних вигод) до квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЛКП «Центральне» від 20 листопада 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 9 осіб, у тому числі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Квартира перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 не надала жодного безперечного доказу про те, що ОСОБА_4 понад два роки не користується жилим приміщенням. Періодично ОСОБА_4 відвідувала свого батька у спірній квартирі, а отже періодично була присутня у приміщенні, що узгоджується з її поясненнями, які підтвердив і свідок ОСОБА_8

Також апеляційний суд дійшов висновку, що поважною причиною неможливості проживання ОСОБА_4 в одній кімнаті з батьком, ОСОБА_5 є те, що останній зловживає алкогольними напоями. Відсутність згоди ОСОБА_9 на проживання, недопущення до її житла, відмова у наданні ключів від вхідних дверей є перешкодою ОСОБА_4 у постійному проживанні в квартирі. Спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_4, прав на інше житло вона не має.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні первісного та задоволення зустрічного позову, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що підстав для позбавлення ОСОБА_4 прав із-за тривалої відсутності в квартирі з поважних причин не має.

Встановлено, що апеляційний суд всебічно та повно дослідив обставини справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Галицький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Центральне», про усунення перешкод, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська