Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/2174/15Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Пр. № 22-ц/778/2807/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Назар Олександрович, на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Назар Олександрович, до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електростанція» (надалі - ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС»), третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про стягнення одноразової компенсації

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Н.О., звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив, подавши суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.80-81), в якій просив стягнути з відповідача на свою користь одноразову компенсацію в зав'язку з нещасним випадком на виробництві в сумі 6441,00 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що розпорядженням №249 від 27.05.1987 року позивач був відряджений до Чорнобильської атомної електричної станції для відновлення обладнання в період з 01.06.1987 року по 26.05.1987 року. 21.10.1991 року комісією Запорізької АЕС було складено акт №І/В про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), згідно із яким внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у травні-червні 1987 року він зазнав впливу іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на 4 блоці ЧАЕС, та отримав захворювання, пов'язане з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке визнано нещасним випадком на виробництві. Відповідно до п.3.6.2 розділу 3 «Охорона праці» колективного договору, укладеного на Запорізькій АЕС на 1991 рік, адміністрація гарантує виплату працівникові (сім'ї у разі загибелі працівника) одноразової компенсації в розмірі 3-х окладів, якщо нещасний випадок стався не з вини працівника, але такої компенсації позивач не отримував.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року (а.с. 94-96) у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Особи, які беруть участь у справі, із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Н.О., у своїй апеляційній скарзі (а.с.98-101) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав апеляційному суду поштою через свого представника письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с.120-126).

У судове засідання 21 липня 2016 року належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом через свого представника за договором - адвоката (а.с. 25-26) Галька Н.О., що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України (а.с. 117-119), позивач ОСОБА_2 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_2 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за договором - адвоката (а.с. 25-26) Галька Н.О. та представника відповідача за довіреністю (а.с. 127) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Н.О., не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 10- 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із безпідставності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами по справі доказів.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яві вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що в період часу з 31.05.1987 року по 25.06.1987 року слюсар з ремонту обладнання машинних цехів Запорізької атомної електричної станції ОСОБА_2 (позивач) був відряджений до Чорнобильської атомної електричної станції для відновлення обладнання.

Відповідно до експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної радим зі встановлення причинного заявку захворювань з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №43/786 від 20.06.1991 року, захворювання позивача було визнано пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської аварії (а.с.20).

21.10.1991 комісією Запорізької АЕС було складено акт №1/В про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), згідно з яким внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у травні-червні 1987 року ОСОБА_2 зазнав впливу іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на 4 блоці ЧАЕС та отримав захворювання, пов'язане з роботами з ліквідації наслідків (а.с.21-24).

Згідно із ст.173 КЗпП УРСР (в редакції, що діяла на час складання вказаного акту) підприємства, установи, організації несуть у відповідності з законодавством Союзу PCP і Української PCP матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними своїх трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 17 Закону Союзу PCP «Про підприємства в СРСР» від 04.06.1990 року колективний договір (угода) може укладатися на всіх видах підприємств і не повинен суперечити чинному законодавству СРСР; колективним договором (угодою) регулюються виробничі та трудові відносини на підприємстві, питання охорони праці, соціального розвитку колективу і здоров'я його членів; трудовий колектив самостійно встановлює для своїх працівників додаткові відпустки, скорочений робочий день та інші соціальні пільги в межах зароблених коштів, які спрямовуються на споживання.

Дійсно, згідно з п. 3.6.2 зазначеного колективного договору на 1991 рік, адміністрація гарантує виплату працівникові (сім'ї у разі загибелі працівника) одноразової компенсації в розмірі 3-х окладів, якщо нещасний випадок стався не з вини працівника (а.с.19).

Про вину ОСОБА_2 в акті Н-1 (а.с.21-24) не зазначено.

Разом з цим, у 1991 році діяли «Правил відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків», які були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 03.07.1984 року №690, згідно з п. 1 яких підприємства, установи, організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків і стався з вини організації як на території цієї організації, так і за її межами.

В акті форми Н-1 (а.с.21-24) вини організації не встановлено.

Крім того, відповідно до ст.13 Закону УРСР від 28.02.1991 року №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе всю відповідальність за шкоду здоров'ю або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Н.О., є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі та представником останнього у судовому засіданні, яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи позивача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Питання про розподіл між сторонами судових витрат, понесених ними при розгляді цієї справи судом першої інстанції, оскаржуємим рішенням не вирішувалось, а тому воно не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути у подальшому вирішено судом першої інстанції за ініціативою останнього або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.

Також встановлено, що позивач, як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи особа (категорія 1, копія посвідчення а.с. 4) був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє Галька Назар Олександрович, відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.