Справа №490/7209/15-ц 12.01.2016 120116 12.01.2016
Провадження №22-ц/784/81/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач вказувала, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них народилася донька ОСОБА_6, яка знаходиться на її утриманні.

Враховуючи, що вони з відповідачем не проживають однією сім'єю, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання доньки він припинив у липні 2015 року, позивач просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку ( доходів) на місяць до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 липня 2015 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту невиконання відповідачем свого обов'язку щодо утримання дитини, оскільки остання з середини червня 2015 року проживає з батьком, так як позивач перебуває за межами України.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року народилася ОСОБА_6, батьками якої відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Неповнолітня ОСОБА_6 проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні ( а.с.2,8).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини з липня 2015 року не надає.

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст.182 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічні роз'яснення викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після припинення сторонами проживання однією сім'єю у лютому 2013 року, їх неповнолітня донька проживає з матір'ю - позивачкою ОСОБА_2, батько - відповідач у справі, проживає окремо та добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. З 01 липня 2015 року від надання такої допомоги відмовився.

Позивач у суді апеляційної інстанції не заперечувала факту перебування за межами України у червні та з серпня по 16 листопада 2015 року, проте зазначала, що з відповідачем не узгоджувалося питання про проживання дитини з ним на цей період. Дитина тимчасово проживала з її батьками.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги наданий відповідачем акт про проживання доньки з ним, який складено ТОВ «ЛІС-Центр С», проте такий не є належним та допустимим доказом по даній справі, так як не свідчить про досягнення батьками згоди щодо місця проживання дитини з батьком.

За такого колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про недоведеність позивачем факту невиконання батьком свого обов'язку, і як наслідок, відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття.

Виходячи із наведених вимог чинного законодавства та обставин справи, судова колегія вважає, що відповідач як батько дитини та такий, що проживає окремо, повинен утримувати дитину до її повноліття у відповідності до ст.180 СК України.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу до повноліття дитини, проте колегія суддів вважає, що визначення аліментів у такому розмірі на утримання одної дитини є неприйнятним, оскільки не буде відповідати вимогам закону та обставинам справи.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, який працює ( про що не заперечувала як позивач, такі і представник відповідача) і має стабільний щомісячний дохід, інших утриманців не має, за станом свого здоров'я може здійснювати матеріальне утримання своєї дитини, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Належних та допустимих доказів того, що дитина страждає на тяжке хронічне захворювання, а відтак є підстави для стягнення аліментів у зазначеному у позові розмірі, позивач до суду першої інстанції не надала.

Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

До особливих обставин з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ( ст.185 СК України).

Позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання дитини в зв'язку особливими обставинами зумовленими, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики або до певного виду спорту, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) не заявлялися, а збільшення розміру аліментів з врахуванням таких обставин нормами сімейного законодавства не передбачено.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на ст.191 СК України просила стягнути аліменти з відповідача на її користь починаючи з 01 липня 2015 року.

Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В силу ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені у випадку, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дочку 23 липня 2015 року, а в силу ст.60 ЦПК України як доказів вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, так і доказів ухилення відповідача від сплати аліментів до суду не надала, то стягнення із ОСОБА_5 аліментів з 01 липня 2015 року буде суперечити положенням ч.1 ст.191 СК України.

В зв'язку з викладеним, оскаржене рішення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення яким частково задовольнити вимоги ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 23 липня 2015 року і до досягнення нею повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно.

В силу ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Миколаєва, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, починаючи з 23 липня 2015 року і до досягнення нею повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: