Справа № 316/686/16-ц
Провадження № 2/316/522/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

при секретарі: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила і, в якому зазначила, що з 2008 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 15.12.2009 року народилась спільна донька ОСОБА_3. З відповідачем сумісне життя виявилось невдалим, і в травні 2013 року вони розійшлися. За домовленістю між сторонами донька залишилася проживати зі мною. За рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.12.2010 р. відповідач сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. За заявою відповідача розмір аліментів було зменшено з 1/4 частини до 1/5 частини від усіх доходів відповідача (рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.09.2015 № 316/1550/15-ц). На сьогоднішній день дитина проживає з позивачем, вона одноособово повністю займається її вихованням, навчанням, фізичним та духовним розвитком, створюю для неї усі необхідні умови для повноцінного життя. Деякі з її родичів мешкають за межами України. у звязку з чим, має намір в серпні 2016 року на один місяць разом з донькою відвідати своїх рідних в Російської Федерації, а саме: бабусю - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає за адресою: Російська Федерація, Краснодарський край, м. Абинськ, вул. Комарова, б. 21, що підтверджується довідкою з місця проживання.

Позивач просить суд надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, тимчасовий дозвіл на виїзд до Російської Федерації та Автономної республіки Крим у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди і супроводу батька- Денисенка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 14.08.2016 року по 31.08.2016 року.

У судовому засіданні позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнені вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, та користуючись своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 174 ЦПК України визнає уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримують.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2009 року народилась ОСОБА_3, згідно свідоцтва про народження серія 1-ЖС № 161113 батьками дитини є сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8).

З 2008 року по травень 2013 року відповідач з позивачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. На даний час дитина проживає та зареєстрована з матірю. Позивач має родичів, а саме бабусю ОСОБА_4, вона ж прабаба дитини, яка проживає в Російській Федерації, в Краснодарському краї, м. Абинск, у власності має жилий дім № 21 по вул. Комарова, що підтверджується довідкою №3214 від 28.04.2016 року ( а.с. 9).

Частиною 1 ст. 257 СК України, встановлено, що баба, дід прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. ч. 1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Положеннями ст. 10 вищевказаного Закону встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею вісімнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене суд, ухвалюючи рішення, задовольняє позов, оскільки позивач визначила загальний термін надання такого дозволу, зазначила при цьому часовий проміжку перебування дитини у іноземній державі.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу.

Позов обґрунтований, доказаний, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, ч. ч. 1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ст. ст. ч.7 ст. 6, 155, 257 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 4, 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Орган опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,- задовольнити.

Надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, тимчасовий дозвіл на виїзд до Російської Федерації та Автономної республіки Крим у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди і супроводу батька- Денисенка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 14.08.2016 року по 31.08.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Енергодарський міський суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська