Провадження №: 2/752/1163/16
12 грудня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі : головуючого судді Ладиченко С.В.
за участі секретаря Тітковій І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві правонаступником якого є Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, третьої особи без самостійних вимог Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» про скасування права власності та відшкодування збитків,-
Позивач ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві правонаступником якого є Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, третьої особи без самостійних вимог Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» про скасування права власності та відшкодування збитків.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24 березня 2010 року між Київською міською Радою та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд»було укладено строком на 5 (п'ять) років Договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер -НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1, площею 1,5267 га з цільовим призначенням: «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом».
23 березня 2011 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області повідомив, що рішення по справі N2 6-1037/2009 не виносив, а отже Відповідач 1 ОСОБА_1 отримала право власності на гаражний бокс НОМЕР_2 на підставі підроблених основного та додаткового судових рішень Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2009 року, 26 листопада 2009 року (копії довідок з Олександрійського міськрайонного суду Кіроградської області №6761 від 23.03.2011р. та №8633 від 25.04.2012 р.)
На земельній ділянці планувалося здійснити будівництво житлових будинків, підземних паркінгів, об'єктів соціальної інфраструктури. Тільки за оренду земельної ділянки вже сплачено до бюджету м. Києва 1608031,97 грн. (один мільйон шістсот вісім тисяч тридцять одна грн. 97 коп.) Також, через перепони в цільовому використанні земельної ділянки та реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» позбавлена права подальшої можливості орендувати дану земельну ділянку і здійснювати будівництво на ній в першу чергу через отримані на підставі підробних рішень права власності на декілька гаражних боксів, зокрема гаражний бокс НОМЕР_2.
Також між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 29 квітня 2010 року був укладений договір дарування гаражного боксу, посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6
Відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_1гаражний бокс за НОМЕР_2, що знаходиться в місті Києві, по АДРЕСА_1 (тридцять один), Гаражно-будівельний кооператив «Голос».
22 жовтня 2012 року Голосіївський районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Гаражно-будівельний кооператив «Голос», про визнання договору дарування гаражного боксу недійсним, - встановив, вказаний правочин є недійсним, оскільки ОСОБА_1 отримала право власності на підставі підроблених судових рішень та у подальшому подарувала його ОСОБА_2 що створило перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд».
З розірванням даного правочину перешкоди у користуванні земельною ділянкою ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» не зникли, оскільки право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, отримане, на підставі підроблених судових рішень, відповідачем1 ОСОБА_1 так і не було скасовано, що призвело до подальших фінансових втрат позивача. Не зважаючи на рішення суду відповідач ОСОБА_2 14.06.2013 року заререєструвала право власності на підставі відміненого договору дарування, знаючи, що на момент реєстрації гаражний бокс НОМЕР_2 фактично не існував після виконання припису архітектурно-будівельної інспекції від 09.09.2008 р. про знесення самовільно побудованих об'єктів нерухомого майна по АДРЕСА_1, яке після виконавчого листа №2а-1573/09/2679 від 30.01.2013, виданного Окружним адміністративним судом м. Києва було виконано.
Позивач вказує, що діями відповідачів йому були створені перешкоди в цільовому користуванні земельною ділянкою та створено перепони в реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів.
Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з ст. 215 ч.1, ст.203, ЦК України недійсним правочином є правочин зміст якого суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч.3 ст 61 ЦПК України «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».
В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Заявив клопотання про заочний розгляд справи.
Представник відповідача Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, був попереджений належним чином про час та місце розгляду справи.
Представник відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, був попереджений належним чином про час та місце розгляду справи.
Представник третьої особи Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, його неявка не є перешкодою у розгляді справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання що було призначене на 29.11.2016 року будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи повторно не з'явилась.
У відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення).
Судове засідання 29.11.2016 року було розпочато за участю відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7, але після оголошеної перерви у розгляді справи, відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились. Причини їх неявки судом визнано неповажними.
Представник позивача заявив клопотання про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 09.07.2009 р. Київською міською радою прийнято рішення № 957/2013 «Про передачу ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» земельної ділянки для будівництва, експлуатації на обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом на АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва.
Позивачу було передано у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 1,5267 строком на 5 років з цільовим призначенням «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлової забудови з об'єктами інфраструктури для обслуговування населення та паркінгом.
24.03.2010 р. між Київською міською радою та ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» був укладений договір оренди земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 230, відповідно до якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 09.07.2009 р. за № 957/2013, за Актом приймання-передачі передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену договором.
Строк дії договору оренди від 24.03.2010 р. закінчився 24.03.2015 р. В подальшому, рішенням Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» було відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р., яке було позивачем оскаржене в судовому порядку.
Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року рішення Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 про відмову ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р. скасовано та встановлено правомірність користування позивачем цією земельною ділянкою.
Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р. зазначене рішення Київського апеляційного господарського суду залишено без змін.
У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Позивач ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва.
Позивач посилається на те, що його право користування даною земельною ділянкою є обмеженим в зв'язку з реєстрацією права власності за відповідачами на гаражний бокс НОМЕР_2, що розміщений в ГБК «Голос» за адресою: АДРЕСА_1.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 14.06.2013 р. було внесено запис 1584926 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на гаражний бокс НОМЕР_2, що розміщений в ГБК «Голос» за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.04.2010 року.(а.с.29 т.1).
Але на час виконання такого запису, договір дарування № 9-782 від 29.04.10 р., який вважався правовою підставою для виконання реєстраційного запису вже був визнаний недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2012 року.(а.с.10-14 т.1).
Як підстава виникнення права власності у дарувальника ОСОБА_1 зазначено рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.09.2009 року та додаткове рішення від 26.11.2009 року.
Як вбачається з наявного в матеріалах цивільної справи рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р., за ОСОБА_1 визнано право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, площею 40,3 м.кв., що знаходиться у гаражно-будівельному кооперативі «Голос» по АДРЕСА_1 та визнано, що з моменту вступу в законну силу даного рішення, воно є правовстановлюючим документом і гаражний бокс вважається таким, що введений в експлуатацію.(а.с.38-54).
Однак, згідно з довідками Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.03.2011 р., 25.04.2012 р., 10.11.2015 р. справа № 6-1037/2009 за позовом ГБК «Голос» судом не розглядалась, рішення у ній не ухвалювалось і відомості щодо знаходження даної справи у судді Коковенкова С.В. відсутні.
Статтею ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_1 на гаражний бокс НОМЕР_2, що розміщений в ГБК «Голос» за адресою: АДРЕСА_1 була проведена на підставі не існуючих, таких яке не виносилось у встановленим Цивільно-Процесуальним Кодексом України порядку, рішеннями Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_9 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р., а в подальшому реєстраційний запис робився на підставі визнаного недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2012 року договору дарування № 9-782 від 29.04.10 р., суд вважає, що відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на гаражний бокс НОМЕР_2, площею 40,30 м.кв., що знаходиться у гаражно-будівельному кооперативі «Голос» по АДРЕСА_1 у незаконний спосіб, в зв?язку з чим реєстраційний запис про реєстрацію такого права підлягає скасуванню.
Доводи про дійсність рішень Олександрійського міськрайонного суду Кіровградської області від 28.09.2009 р. у справі № 6-1037/2009 за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Голос» до ОСОБА_1 та інших про розірвання договору купівлі-продажу та додаткового рішення у даній справі від 26.11.2012 р. спростовуються тим що такі рішення ніколи не виносились цим судом, в відповідні справи в цій судовій інстанції в установленому порядку не розглядались та не реєструвались.
Довідки Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.03.2011 р., 25.04.2012 р., 10.11.2015 р. про те що справа № 6-1037/2009 за позовом ГБК «Голос» цим судом не розглядалась, а рішення у ній не ухвалювалось і відомості щодо знаходження даної справи у судді Коковенкова С.В. відсутні, співпадають і з приписами ст.114 ЦПК України про виключну підсудність, за якою Олександрійському міськрайонному суду Кіровградської області як судової інстанції взагалі не міг бути підсудний такий позов.
Відповідно до ст.ст.1,2,4,11 ЦПК України судове рішення є документом який виноситься на підставі відповідного звернення до суду фізичних та юридичних осіб. поданих відповідно до цього Кодексу, але справа № 6-1037/2009 за позовом ГБК «Голос» судом ніколи не розглядалась, рішення у ній не ухвалювалось і відомості щодо знаходження даної справи у цьому суді відсутні.
У відповідно ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІУ цим законом врегульовані відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно ч. 2, 4 ст. 15 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У відповідності до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України, до 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності та права користування на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилось реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Починаючи з 01.01.2013 р. державний реєстратор, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно мають доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і використовують під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дані зазначених реєстрів.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2)суб'єкти державної реєстрації прав виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Разом з тим, пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких введено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до п.21 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, «ураховуючи положення ст.1 ЦПК та ст.2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається в порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну, або припинення цивільних прав фізичної особи.
Таким чином розгляд заявленого позову відноситься до компетенції Голосіївського районного суду м. Києва як суду загальної юрисдикції.
Відповідно до роз'яснень викладених у п. 27 Постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане відповідно до закону належить до документів на підставі яких згідно зі ст.19 Закону від 01.07.2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують, у зв'язку з цим такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Аналогічною є реєстрація права власності громадянина за судовим рішенням.
Оскільки відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року рішення Київської міської ради від 21.05.2015 р. № 559/1423 про відмову ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у поновленні договору оренди земельної ділянки № 230 від 24.03.2010 р. скасовано та встановлено правомірність користування позивачем цією земельною ділянкою, а Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 р. зазначене рішення Київського апеляційного господарського суду залишено без змін, то не створює ніяких правових наслідків акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.07.2014 року (а.с.191 т.1).
В судовому засіданні встановлено, що дозвіл на будівництво гаражів за адресою по АДРЕСА_1, надавався Голосіївському заводу СМіК, документів про введення в експлуатацію гаражного боксу НОМЕР_2 немає, в експлуатацію він не вводився та у розумінні положень цивільного законодавства не може враховуватись як нерухоме майно.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для настання цивільно-правової відповідальності за цією статтею необхідна наявність сукупності наступних складових: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між винними діями та наслідками, що настали.
Згідно ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Діяльність позивач пов'язана з будівництвом, для чого позивачу і відводилась земельна ділянка. Позивач сплачував орендну плату, на виконання Договору оренди, укладеного з Київською міською радою, розмір якої склав1608031,97 грн. Однак, через перепони в цільовому використанні земельної ділянки та реєстрації договору оренди в Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» була позбавлена права подальшої можливості в повній мірі здійснювати права орендаря даної земельної ділянки і здійснювати будівництво на ній в першу чергу через отримані на підставі підроблених рішень права власності на декілька гаражних боксів, зокрема гаражний бокс НОМЕР_2.
Суд погоджується з розрахунком частини збитків що підлягає стягненню з відповідачів, наведеному в позовній заяві, як 1/18 частина від усієї сплаченої орендної плати в межах строку позовної давності.
На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,224-226,228 ЦПК України, ст.ст.1,6,15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 51 Земельного кодексу України, ст.ст.22,236,328,1166 ЦК України, суд,-
Визнати недійсним з дати реєстрації та скасувати реєстраційний запис про право власності та свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2 на гаражний бокс НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, набуте на підставі визнаного недійсним за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2012 року договору дарування № 9-782 від 29.04.10 р. гаражного боксу НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1, у гаражно-будівельному кооперативі «Голос», укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві анулювати запис № 1584926 від 14.06.2013р. зроблений державним реєстратором Коломієць Оленою Георгієвною, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» у відшкодування витрат судових витрат понесених по сплаті судового збору по 1014 грн. 50 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко