Провадження № 2/185/340/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря Муржиєвої І.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди на підставі ст.22, 1166 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником пасажирського автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1, яким здійснюються міські пасажирські перевезення по місту Павлограду на маршруті №13.

08 серпня 2015 року водій цього автобуса ОСОБА_4 повідомив, що коли він рухався по вул.Карла Маркса в м.Павлограді в районі загальноосвітньої школи №17 на пішохідному переході ОСОБА_2 ударив кулаком в лобове скло автобуса та розбив його. ОСОБА_4 подав заяву до міліції про розслідування даного випадку.

Вартість матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу згідно висновку експертного автотоваровідчого дослідження складає 13 992 грн.

Тому позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 13 992 грн, витрати на проведення експертного автотоваровідчого дослідження у розмірі 400 грн, а також витрати, понесені на сплату судового збору.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що 08 серпня 2015 року він ішов по пішохідному переходу, водій автобуса №13 вчасно не зупинився, щоб його пропустити і ударив його в плече. Він постукав рукою у лобове скло автобуса, при цьому стекло не пошкодив.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що відповідач був у нетверезому стані, він вчасно зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити відповідача, однак відповідач навмисно притулився плечем до автобуса, а потім ударив рукою у лобове скло. Під час удару у руці відповідача були ключі чи мобільний телефон. Внаслідок удару лобове скло тріснуло. Працівники міліції зафіксували факт пошкодження скла.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.5) ОСОБА_5 є власником автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1.

Дорожнім листом АТП «Совтур» (а.с.12) підтверджується, що 08 серпня 2015 року автобусом «Рута-41» державний номер НОМЕР_1 на маршруті «вул.Комарова - вул.Степового Фронту» керував водій ОСОБА_4

Висновком експертного автотоваровідчого дослідження № 096/1/15 від 14 серпня 2015 року (а.с.6-8) визначено вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1, яка складає 13 992 грн. Ця сума включає в себе вартість робіт по заміні вітрового скла - 640 грн, вартість матеріалів (комплекту для вклейки скла) - 580 грн, вартість складових (скло вітрове) - 12 772 грн.

Відповідно до акта здачі-приймання робіт та квитанції (а.с.14-15) ОСОБА_5 сплатив 13 992 грн за ремонт автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1.

08 серпня 2015 року о 14 годині 30 хвилин слідчий СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області прийняв усну заяву від ОСОБА_4 такого змісту: 08 серпня 2015 року приблизно о 14 годині на пішохідному переході біля ЗОШ №17 по вул.Карла Маркса в м.Павлограді невідома особа пошкодила лобове скло автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1 (а.с.47).

Слідчим за участю понятих був складений протокол огляду місця події, в якому зафіксовано факт пошкодження переднього лобового скла автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1. Автобус на момент огляду знаходився на дорозі біля пішохідного переходу між будинком №96 та ЗОШ №17 по вул.Карла Маркса в м.Павлограді. Під час огляду застосовувалась фотозйомка (а.с.49-50).

Від ОСОБА_2 було відібрано пояснення від 08 серпня 2015 року, у цьому поясненні ОСОБА_2 зазначає, що на пішохідному переході на нього ледь не наїхав автобус «Рута» маршруту №13. Він згарячу вдарив кулаком правої руки по лобовому склу автобуса (а.с.51).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що у серпні 2015 року він ішов по вул.Карла Маркса у бік вул.Дніпровської і бачив, як на пішохідному переході біля школи № 17 автобус наїхав на пішохода - відповідача ОСОБА_7, вдарив його збоку у верхню частину тулуба. Автобус їхав у бік вулиці Степового Фронту. Від удару пішохід похитнувся, але не впав. Автобус зупинився на пішохідному переході. Що відбувалося потім він не бачив, пішов далі своєю дорогою. Він не бачив на автобусі ніяких пошкоджень, в руках пішохода нічого не було.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що водій автобуса ОСОБА_4 - батько її співмешканця, був такий випадок, коли вона їхала в автобусі, на пішохідному переході автобус зупинився, відповідач ОСОБА_7 ударив у лобове скло автобуса і пошкодив його. Після цього ОСОБА_7 почав лаятися і погрожувати водію, потім викликав працівників міліції. Вона зателефонувала своєму цивільному чоловікові - ОСОБА_9 і повідомила про те, що сталося, він прийшов на місце події і також бачив пошкодження скла. Працівники міліції склали протокол огляду місця події, який вона підписала, не читаючи його змісту. Однак вона особисто бачила пошкодження переднього скла з боку водія - слід від удару і тріщини у різні боки. Коли вона сідала в автобус, цього пошкодження не було.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він був присутній при складанні протоколу огляду місця події і бачив пошкодження переднього скла автобуса з боку водія, приблизно на рівні керма. На склі був слід від удару, а навколо нього «павутиння» тріщин.

Експерт ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив наданий ним висновок від 14 серпня 2015 року, пояснив, що пошкоджене було саме вітрове скло, така назва застосовується у нормативній літературі. Назва «лобове скло» застосовується у побуті, але правильна назва «вітрове скло». Визначення механізму спричинення пошкоджень не входить до його компетенції, він лише визначає наявність пошкоджень та вартість матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Висновком Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_4, та доданими до нього матеріалами, зокрема протоколом огляду місця події (а.с.46-50) підтверджується, що саме від удару, завданого відповідачем ОСОБА_2 було пошкоджене вітрове скло автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_5 і таким чином відповідач має нести відповідальність за заподіяну шкоду відповідно до ст.1166 ЦК України.

Доказів того, що вітрове скло було пошкоджено до нанесення відповідачем удару, або у період з 8 по 14 серпня 2015 року, у судове засідання не надано.

Твердження відповідача про те, що від його удару не могло бути спричинено пошкодження скла, нічим об'єктивно не доведено, сторони не заявили клопотання про призначення автотехнічної експертизи з метою визначення механізму виникнення пошкодження.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, їх показання не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Як передбачено ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Способом відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, позивач обрав стягнення на його користь вартості виконання ремонтних робіт, необхідних для усунення пошкоджень та відновлення стану пошкодженого майна.

Загальна сума, витрачена позивачем на усунення наслідків пошкодження транспортного засобу, підтверджена висновком експертизи і складає 13 992 грн.

Як передбачено ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено з пояснень свідка ОСОБА_6, водій автобуса «Рута-41» державний номер НОМЕР_1 порушив правила дорожнього руху, а саме не пропустив пішохода ОСОБА_2 на пішохідному переході, на що відповідач зреагував нанесенням удару у лобове скло автобуса. Таким чином груба необережність водія при проїзді пішохідного переходу сприяла виникненню матеріальної шкоди.

Зазначену обставину суд вважає достатньою підставою для зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди до 13 000 грн.

Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору (а.с.1) в сумі 487 грн 20 коп підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог як передбачено ч.1 ст.88 ЦПК України.

Витрати, понесені позивачем на проведення експертного автотоваровідчого дослідження (а.с.9) не є матеріальною шкодою і не відносяться до судових витрат, тому в частині стягнення цих витрат з відповідача позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд .

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 13 000 (тринадцять тисяч) грн, судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: У.М. Болдирєва