Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та зобовязання вчинити певні дії.

Позов мотивує тим, що позивачці ОСОБА_3 належить 1/2 ідеальна частина будинку № 48 по вул. Духновича в с. Коритняни Ужгородського району, на підставі договору дарування від 11.12.1996 p., вона зареєстрована у вказаному будинку з 1979 року по теперішній час, спочатку проживала у ньому спільно з матірю ОСОБА_5 та вітчимом ОСОБА_6 В період з 1996 по 2002 роки позивачка за свої кошти здійснила капітальний ремонт даного будинку та значно покращила житлові умови у ньому обладнала систему опалювання, придбала нові меблі, впорядкувала надвірні споруди. 11.12.1996 р. будинок перейшов у її власність, на підставі договору дарування, укладеним між нею та матірю ОСОБА_5 і вітчимом ОСОБА_6 В 2003 р. її мати ОСОБА_5 померла, а вітчим вирішив розірвати договір дарування будинку. 16.11.2004 р. рішенням апеляційного суду Закарпатської області за позовом вітчима ОСОБА_6 вищевказаний договір дарування будинку був визнаний недійсним в частині дарування ОСОБА_6 його 1/2 частини даного будинку. Внаслідок цих судових розглядів стосунки позивачки з вітчимом погіршилися, вона не могла проживати разом з ним в спірному будинку. Вітчим ОСОБА_6 помер в 2008 році. Після його смерті власницею 1/2 частини спірного будинку стала відповідачка ОСОБА_4, яка не надає позивачці можливості користуватися даним будинком, ухиляється від її пропозицій спільно та узгоджено розпоряджатися будинком та прилеглими до нього підсобними спорудами. За таких умов позивачка змушена захищати свої права та інтереси в судовому порядку.

На підставі викладеного, просить усунути перешкоди власниці ОСОБА_3 в користуванні жилим приміщенням, а саме будинком № 48 по вул. Духновича в с. Коритняни Ужгородського району, вселивши її в дане приміщення та зобовязавши відповідачку ОСОБА_4 надати їй ключі до дверей даного будинку.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити. Пояснив, що позивачка тривалий час не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить їй на праві спільної часткової власності 1/2 частина. З 2003-го року ОСОБА_3 немала можливості користуватися будинком через судові процеси, так як її покійний вітчим оспорював договір дарування, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на будинок. Внаслідок цього, на протязі 13-ти років позивачка немала доступу до належного їй будинку. Доступ до будинку має відповідачка. Зі слів позивачки, остання не знайома з ОСОБА_4 Будь-яких спроб вселення до будинку позивачка не вчиняла. Вважає, що ОСОБА_3, як співвласник будинку, має право вимагати вселити її до будинку та надати ключі до будинку.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити. Пояснив, що спору як того немає, оскільки ОСОБА_4 жодних прав та інтересів ОСОБА_3 не порушувала. Як пояснив представник позивачки, остання ніколи не бачила відповідачку, однак вже стверджує, що остання не допускає її до будинку, не віддає їй ключі. Спір можливо існував між позивачкою та покійним батьком відповідачки. Позивачка у даному випадку не довела, що мають місце предмет спору, які-небудь порушення з боку ОСОБА_4 прав та інтересів позивачки, а саме вчинення перешкод у вселенні чи не наданні ключів від будинку. Зі слів ОСОБА_4 у будинку ніхто не проживає з часу смерті її батька. ОСОБА_4 фізично не може вчиняти перешкод, за будинком не доглядає, хоч і має до нього доступ. Вважає позов необґрунтованим та недоведеним, оскільки в будинку сторони та ніхто не проживає з часу смерті батька позивачки, будинок неодноразово обкрадався та перебуває у такому стані, що у ньому не можливо проживати.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України.

Захист прав це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є власником 1/2 частини будинку № 48 по вул. Духновича в с. Коритняни Ужгородського району Закарпатської області на підставі договору дарування № 1-4519 від 11 грудня 1996 року, а відповідачка ОСОБА_4 власником 1/2 частини цього ж будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-849 від 28 серпня 2008 року, що стверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 10, 11).

Згідно довідки виконкому Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26 серпня 2015 року за № 625 позивачка ОСОБА_3 значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Відповідачка ОСОБА_4 значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується письмовим повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області від 15 грудня 2015 року за № 47/16692 (а.с. 15).

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю і кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом наведених норм закону вселення громадянина можливе тільки в жиле приміщення чи його конкретно виділену частину, або з встановлення конкретного порядку користування жилим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками по 1/2 частині будинку, розташованого по Духновича, 48 в с. Коритняни Ужгородського району Закарпатської області.

Позивачкою заявлено вимогу усунути їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а саме будинком № 48 по вул. Духновича в с. Коритняни Ужгородського району, вселивши її в дане приміщення.

Однак, жодними документами не підтверджено, яким саме чином спірний будинок поділений між позивачкою та відповідачкою, а тому вимоги, заявлені в позові, є передчасними, оскільки спочатку необхідно було визначити, яка конкретно частка виділена позивачці, тобто в яке саме житлове приміщення її треба вселити.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, і захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову. Умовою задоволення зазначеного позову є встановлення судом факту протиправності дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що жодна із сторін не проживає у належному їм на праві спільної часткової власності будинку № 48 по вул. Духновича в с. Коритняни Ужгородського району Закарпатської області, що підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Позивачкою у відповідності до ст. 60 ЦПК України не зазначено будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідачка чинить їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням, тобто, що таке право позивачки обмежується відповідачкою, остання перешкоджає у здійсненні позивачці права користування та розпорядження своїм майном, і це право підлягає захисту на підставі положень ЦК України, що регулюють права власника житлового будинку та засади захисту права власності. Так само позивачкою не наведено жодних належних і допустимих доказів у частині вимог зобовязати ОСОБА_4 надати їй ключі до дверей будинку.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю вимог позивачки.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.