АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1534/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Купельського А.В.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника апелянта - Климковича Ю.Б.,

представника відповідача, позивача - Музики А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна" на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним,

встановила:

В грудні 2015 року ТОВ „Порше Лізинг Україна" (далі - товариство) звернулося в суд з вищевказаним позовом, зі збільшеними під час судового розгляду позовними вимогами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.03.2012 року з відповідачем ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу №00004533, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_4 автомобіль VW Polo Sedan 1,6 І benzin, 2012 року випуску, а відповідач зобов'язався сплати лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат ти виплати лізингових платежів, придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем.

ТОВ „Порше Лізинг Україна" свої зобов'язання виконало і передало відповідачу вказаний автомобіль.

Відповідач належним чином договірних зобов'язань не виконував не сплатив щомісячні платежі, починаючи з березня 2014 року, а з серпня 2014 року взагалі припинив виконувати свої зобов'язання за договором, у зв'язку чим 02.06.2015 року дію договору фінансового лізингу було припинено на підставі п. 12.13. вказаного договору.

Перед припиненням договору товариство надіслало відповідачу нагадування з вимогою про сплату заборгованості, повернення автомобіля і повідомлення про відмову від договору, однак останнім вимоги не були виконані.

Позивач, посилаючись на припинення дії договору, просив стягнути на свою користь з відповідача 105743,43 грн., з яких: 60629,36 грн. - плата за фактичний час користування об'єктом лізингу; 19 230,71 грн. - збитки, які завдані в зв'язку з відновленням порушеного права, як власника об'єкту лізингу; 25883,36 грн. збитків у виді упущеної вигоди. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в справі.

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася із зустрічним позовом до TOB "Порше Лізинг Україна" про визнання договору фінансового лізингу від 12.03.2012 року, №00004533 недійсним, посилаючись на те, що договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що потягнуло порушення її законних прав та інтересів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2016 року у задоволенні позову товариства відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг від 12.03.2012 року, №00004533, укладений між ТОВ „Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_3. Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ "Порше Лізинг Україна" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що судом першої інстанції було допущено порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи.

Зокрема, суд невірно витлумачив закон, оскільки в даному випадку спірний договір є договором саме фінансового лізингу, а не змішаним договором з елементами договору оренди (найму) та купівлі-продажу, і регулювання правовідносин, які склалися між сторонами договору повинно здійснюватися нормами Закону України „Про фінансовий лізинг" та ЦК України, що стосуються виключно регулюванню відносин у сфері фінансового лізингу.

Суд безпідставно послався на постанову ВСУ 16.12.2015 року, оскільки ТОВ "Порше Лізинг Україна" не було стороною в цій справі і в той же час немотивовано не прийняв до уваги ухвалу ВСУ 14.07.2010 року, надану апелянтом.

В суді представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_3в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги та підтримав рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 12.03.2012 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу №00004533, за умовами якого товариство зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_4 автомобіль VW Polo Sedan 1,6 І benzin, 2012 року випуску, шасі № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, вартістю 14 150 доларів США, а відповідач зобов'язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 договірних зобов'язань, товариством їй було нараховано 105 743,43 грн., з яких: 60 629,36 грн. - плата за фактичний час користування об'єктом лізингу; 19 230,71 грн. - збитки, які завдані в зв'язку з відновленням порушеного права, як власнику об'єкту лізингу; 25 883,36 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

04.09.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №1550 про повернення об'єкту фінансового лізингу.

11.09.2015 року державним виконавцем ВДВС Бучанського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позову товариства та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що при укладенні спірного договору фінансового лізингу було допущено порушення закону, оскільки не було дотримано обов'язкової нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Частиною першою ст. 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Пунктом 6.1. договору про фінансовий лізинг встановлено, що для експлуатації об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з умов договору про фінансовий лізинг від 12.03.2012 року, укладеного між сторонами, Лізингоодержувач ОСОБА_3 зобов'язана щомісячно здійснювати лізинговий платіж на користь Лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" у строки та в розмірі, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає Лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства. Лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства. За умови повної сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів, Порше Лізинг Україна приймає рішення при визначення купівельної ціни у розміри вартості об'єкту лізингу. Товариство зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкту лізингу впродовж усього строку дії контракту (п.п. 2, 3.2., 3.4., 4.1., 6.1. Договору).

Таким чином, зі змісту спірного договору можна зробити висновок про те, що в даному випадку має місце залучення фінансових активів від фізичної особи, що є фінансовою послугою і потребує від особи, яка надає такі послуги, в даному випадку ТОВ „Порше Лізинг Україна", відповідного дозволу (ліцензії). Однак, з матеріалів справи та пояснень представника товариства, наданих в суді, вбачається, що на дату укладення договору, 12.03.2012 року, ТОВ „Порше Лізинг Україна" не отримала відповідного дозволу (ліцензії) на надання фінансових послуг.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою оспорюваний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом правильно було встановлено, що договір про фінансовий лізинг від 12.03.2012 року, №00004533, укладений між ТОВ „Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_4 нотаріально посвідчено не було.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно не взято до уваги ухвалу Верхового Суду України від 14.07.2010 року є необґрунтованим, оскільки ця ухвала була постановлена Верховним Судом України як судом касаційної інстанції, за наслідками касаційного провадження, а не в порядку перегляду судових рішень Верховним Судом України, за наслідками якого приймається постанова. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верхового Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення зустрічного позову та визнання недійсним оспорюваного правочину у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору, що свідчить про його нікчемність, та не взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності, однак суд вірно вирішив справу по суті, згідно з доводами, наведеними сторонами у пред'явлених ними позовах. Зокрема, зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтовувала як відсутністю нотаріального посвідчення договору, так і відсутність ліцензії для здійснення фінансової діяльності.

Оскільки правові наслідки правочину, який визнано судом недійсним та нікчемного правочину в силу закону є одними і тими ж, враховуючи, що спірний правочин є нікчемним через відсутність його нотаріального посвідчення, а його недійсність випливає з факту відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності, приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, з урахуванням того, що внаслідок ухвалення апеляційним судом власного рішення результат по суті не зміниться, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення спірного рішення суду без змін.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна" відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19