Справа № 461/1391/16 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/3775/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

23 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про визнання таким, що припинив свою дію договору поруки від 09 лютого 2010 року, укладеного між нею та ПАТ «Банк Форум».

В обґрунтування позову посилалася на те, що листом вимогою про необхідність дострокового погашення заборгованості за № 717/24 від 22.07.2013 року кредитор звертався до неї та позичальника ОСОБА_6 з приводу добровільного погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки починаючи з 1.11.2012 року порушуються умови кредитного договору № 0047/08/6.10-CLNv від 06 серпня 2008 року, укладеного з ОСОБА_6, а так як пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором, не пред»явить вимоги до поручителя, то просила, у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач , стверджуючи про те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи аналогічні фабулі позовної заяви, а саме те, що оскільки згідно з п. 4.1 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором не пред»явить вимоги до поручителя, а така вимога була пред»явлена кредитором листом-вимогою від 22.07.2013 року за вих. № 717/2-4. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Крім того зазначає, що при оцінці доказів суд першої інстанції повинен був керуватися нормами закону на які покликається, а саме положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 60 та ч. 3 ст. 212 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення, в повній мірі не відповідає вищезазначеним положенням процесуального законодавства..

Так, позовні вимоги позивач обгрунтовував посиланням на те, що оскільки на протязі одного року з дня направлення кредитором боржнику та поручителю, яким є позивач, повідомлення від 22.07.2013 року про настання строку виконання основного зобов»язання, у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України та п. 4.1. договору поруки від 09.02.2010 року порука була припиненою.

Однак, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки вимозі кредитора від 22.07.2013 року № 717/2-4 (а.с. 11) посиланням на яку позивач і обґрунтовував свої позовні вимоги, а на противагу цьому, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення посиланням на обставини, які виникли пізніше, а саме - посиланням на те, що строк виконання зобов»язання слід було вважати таким , що наступив по збігу 7 (семи днів) з дня направлення кредитором позичальнику вимоги від 16.01.2015 року.

Колегія суддів вважає, що тим самим суд першої інстанції ухвалив своє рішення не на підставі письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, а на підставі, доказів, які були надані відповідачем щодо обставин, які виникли після того , як поруку слід було вважати припиненою та знаходилися у цивільній справі № 462/1081/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором № № 0047/08/6.10-CLNv від 06 серпня 2008 року (а.с. 65 -67).

Так, згідно положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки від 09.02.2010 року ( а.с. 10), зокрема було встановлено, що порука припиняється: якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором не пред»явить вимогу до поручителя.

У письмовій вимозі кредитора № 717/2-4 від 22.07.2013 року (а.с. 11), яка була направлена боржнику ОСОБА_6 та поручителю ОСОБА_4, кредитор звернувся з вимогою у 30-денний строк виконати зобов»язання щодо дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, а саме: повернути 677961,22 гривень , з яких: 618274,33 гривень заборгованість по основній сумі кредиту, 59676,89 гривень заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитними коштами, а також заборгованість за нарахованими штрафними санкціями по кредитному договору № 0047/08/6.10-CLNv від 06 серпня 2008 року.

Відтак, у відповідності до вищезазначеної вимоги строк виконання зобов»язанняслід вважати таким, що настав 22 серпня 2013 року, отже у відповідності до положень п. 4.1 договору поруки від 09.02.2010 року порука поручителя ОСОБА_4 була чинною до 22 серпня 2014 року.

У запереченні на позов ( а.с.57-58) кредитор не погоджувався із обґрунтуванням позову про припинення договору поруки в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, з підстав направлення листа вимоги від 22.07.2013 року , з огляду на те, що позивачем не представлено суду будь-яких доказів, які б підтверджували відправлення такої вимоги банком та отримання її зокрема позичальником ОСОБА_6. Однак, вимога кредитора № 717/2-4 від 22.07.2013 року (а.с. 11) є письмовим доказом , тобто належним доказом у відповідності до положень ч. 2 ст. 57, ст. 64 ЦПК України. Оскільки банком не було надано суду доказів, які б свідчили про те, що вищезазначена письмова вимога , яка підписана керуючим відділенням № 2400 «Львівська дирекції» ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_7, є сфабрикованою, то голослівні заперечення банку проти позову, з посиланням на ненадання позивачем доказів відправлення цієї вимоги банком, не спростовують доказової сили письмового доказу, який засвідчений печаткою відділення № 2400 «Львівської дирекції ПАТ «Банк Форум» (а.с. 100).

Колегія суддів вважає, безпідставним обґрунтування судом першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову:

на рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.12.2015 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а заочне рішення Залізничного р/с м. Львова від 22.04.2015 року залишено без змін, та - на положення ст. 61 ЦПК України, а саме на те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, зважаючи на наступне.

Так, апеляційним судом у справі 462/1081/15 було постановлено ухвалу (а.с. 70-72), а не рішення, як це зазначено в оскаржуваному рішенні. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2015 року у справі № 462/1081/15-ц було постановлено за відсутності відповідачів, та зокрема за відсутності відповідача ОСОБА_4 ( а.с. 65-68). Відтак, під час розгляду цивільної справи № 462/1081/15-ц обставини, що стосувалися припинення чи не припинення договору поруки від 09.02.2010 року судом першої інстанції не досліджувалися, а отже, заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2015 року не могли бути встановленими, і не були встановлені обставини, що стосувалися припинення чи не припинення договору поруки 09.02.2010 року. З огляду на вищенаведене, у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Банк Форум» ні заочне рішення Залізничного районного суду від 22 квітня 2015 року у справі № 462/1081/15-ц, ні ухвала Апеляційного суду Львівської області від 14.12.2015 року у вищезазначеній справі, не могли бути розцінені судом як преюдиційний доказ у справі про визнання договору поруки припиненим.

Отже, колегія суддів вважає, що, висновки суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог з посиланням у оскаржуваному рішенні на заочне рішення Залізничного районного суду від 22 квітня 2015 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14.12.2015 року у у справі № 462/1081/15-ц, як на докази , що підтверджують безпідставність позовних вимог поручителя ОСОБА_4, свідчить про невідповідність цих висновків обставинам справи та про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Крім цього колегія суддів вважає, що за обставин доведеності позивачем наявності , встановлених ч. 4 ст. 559 ЦК України і передбачених п. 4.1. договору поруки від 09.02.2010 року підстав для визнання договору поруки припиненим, не застосування судом першої інстанції вищезазначеної норми матеріального права, дає підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржуване рішення скасувати з підстав встановлених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314 , ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Визнати таким, що припинив свою дію з 23 серпня 2014 року договір поруки від 09 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Банк Форум», в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 0047/08/6.10-CLNv від 06 серпня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_8