РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31. У жовтні 2014 року позивачка дізналася, що вказана квартира перейшла у власність до гр. ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі продажу від 16.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.09.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №1041. Згідно даного договору ОСОБА_4 як продавець та іпотеко держатель продав ОСОБА_3 квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31 за ціною 303371грн., а різниця коштів від продажу квартири позивачам повернута не була. Однак, вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Разом із цим, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.04.2014 року, в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №308/9249/13, виданого 31.01.2014 року Ужгородським міськрайонним судом накладено арешт на все майно позивачів, в тому числі і на вказану вище квартиру та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна. Оскільки укладений Договір купівлі продажу є незаконним, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31, посвідчений 16.09.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1041.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та посилаючись на вищенаведені обставини справи просили суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі продажу квартири за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31, посвідчений 16.09.2014 року, зареєстрований в реєстрі за №1041.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, так як ним на законних підставах було придбано житлову квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31, даний договір було укладено відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечили та звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості. Мотивуючи зустрічні позовні вимоги вказують на те, що 27.06.2014 року ОСОБА_1 отримала в борг від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 16300 дол. США, які зобовязувала повернути в строку до 27.07.2014 року. 02.07.2014 року між ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено Договір про заміну сторони у Кредитному договорі №01-1/3к-21 від 01.06.2012 року. 03.07.2014 року, після сплати ОСОБА_4 заборгованості по договору про заміну сторони, укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого новим іпотекодержателем вказаної вище житлової квартири зареєстровано ОСОБА_4 Про дану обставину відразу було повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.07.2014 року ТА «Коомінвестбанк» відкликано виконавчий напис, у звязку з чим було знято заборону, накладено відділом ДВС, про що винесено постанову ВП №4353856. Таким чином, 03.07.2014 року ОСОБА_4 належало право вимоги грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 174105,08грн. та 16300 дол. США. Користуючись названим правом, та з дотриманням процедури та порядку відчуження заставного майна, яке передбачено Договором іпотеки №02-4/4з-185 від 01.06.2012 року, позивачем було відчужено іпотечне майно, про що укладено Договір купівлі продажу від 16.09.2014 року, відповідно дно по п.2.2 якого було відчужено вказану вище квартиру за грошові кошти в розмірі 303371грн. Оскільки після продажу квартири заборгованість ОСОБА_1 становить 6345,31 дол. США, які остання не повертає в добровільному порядку, просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги задовольнити, винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 6345,31 дол. США.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 проти зустрічних позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити з наступних підстав.

01.06.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» було укладено Договір кредиту №02-1/3к-21, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала від банку кредит у розмірі 96000грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% на рік з кінцевим терміном повернення 31.05.2013 року.

В забезпечення виконання зобовязання за Договором кредиту між ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 01.06.2012 року укладено Договір іпотеки №02-4/4з-185, згідно якого останній надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що 02.07.2014 року між ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» та ОСОБА_4 укладено Договір про заміну сторони у Кредитному договорі №01-1/3к-21 від 01.06.2012 року.

Згідно п.2.2 Договору про заміну сторони у Кредитному договорі №01-1/3к-21 від 01.06.2012 року право вимоги засновано на заборгованості, яка станом на 01.07.2010 року становить 174105,08грн., з яких 96000грн. заборгованість по кредиту, 39999,90грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6362,30грн. заборгованість із нарахованої пені, 3116,71грн. заборгованість з нарахованого 3%, 24000грн. заборгованість із нарахованого штрафу, 1441,17грн. відшкодування витрат по оплаті судового збору, 3185грн. відшкодування витрат за послуги нотаріуса.

03.07.2014 року, після сплати ОСОБА_4 заборгованості по договору про заміну сторони, укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого новим іпотекодержателем вказаної вище житлової квартири зареєстровано ОСОБА_4

З наявного в матеріалах справи листа вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про перехід прав та обовязків Первісного іпотеко держателя до Нового іпотеко держателя.

У відповідності до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) того ж роду та такої ж якості.

Окрім того, справі встановлено, що 27.06.2014 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 в борг 16300 дол. США, які зобовязалася повернути їх в строк до 27.07.2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи Розпискою, підписаною власноручно ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частині другій ст. 1050 Цивільного кодексу України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (Позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором).

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 527 та ст. 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконала своїх зобовязань, у звязку з чим станом на 03.07.2014 року ОСОБА_4 належало право вимоги грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 174105,08грн. та 16300 дол. США.

У відповідності до п.п.2.4.3 Договору іпотеки №02-4/4з-185 від 01.06.2012 року іпотекодержатель має такі обовязки як звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до приписів ст.4 цього Договору.

Відповідно до п.4.3 Договору іпотеки №02-4/4з-185 від 01.06.2012 року звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається за вибором Іпотекодержателя будь яким способом, який не протирічить чинному законодавству України, в т.ч. згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього Договору.

Згідно п.4.4 Договору іпотеки №02-4/4з-185 від 01.06.2012 року у разі настання будь якого із Заставних випадків, передбачених п.4.1 цього Договору, Іпотекодержатель справі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь якій особі на підставі Договору купівлі продажу в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між Іпотекодержателем або на підставі незалежної судової експертної оцінки Предмета іпотеки. Договір купівлі продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки.

Так, судом встановлено, що користуючись названим правом, та з дотриманням процедури та порядку відчуження заставного майна, яке передбачено Договором іпотеки №02-4/4з-185 від 01.06.2012 року, ОСОБА_4 було відчужено іпотечне майно, про що укладено Договір купівлі продажу від 16.09.2014 року (посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 16.09.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №1041), відповідно дно по п.2.2 якого було відчужено вказану вище квартиру за грошові кошти в розмірі 303371грн. громадянину ОСОБА_3

Враховуючи укладення Договору купівлі продажу на суму 303317грн. у ОСОБА_4 залишилось право вимоги до ОСОБА_1 на суму 6345,31 дол. США, яка складається з наступного:

●Право вимоги станом на 16.09.2014 року складало 13600 дол. США (еквівалентно по курсу НБУ 211574грн.) + 1741058,08грн.=385679,09грн.;

●Право вимоги після продажу квартири: 385679,09грн. 303317грн. = 82362,09грн., що еквівалентно 6345,31 дол. США залишок коштів по Розписці в дол.. США.

Таким чином суд приходить до переконання що зустрічний позов є обґрунтованим, з відповідачки ОСОБА_1 підлягають стягнення на користь ОСОБА_4 залишок коштів по розписці в розмірі 6345,31 дол. США.

Що вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання Договору купівлі продажу недійсним суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні ч.ч. 1 3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Однак, судом встановлено, що Договір купівлі продажу від 16.09.2014 року вчинений особами, які мають необхідний обсяг дієздатності, вчинений у встановленій законом формі (нотаріально посвідчений), спрямований на реальна настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Також, судом встановлено, що станом на 03.07.2014 року ПАТ «Коомінвестбанк» відкликано виконавчий напис, у звязку з чим було знято заборону, накладену відділом ДВС, про що винесено постанову ВП №4353856.

ОСОБА_8 обставина спростовує твердження позивача за первісним позовом про те, що квартиру за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 74/31 не можна було відчужувати у звязку із накладення заборони.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що первісний позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 514, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 622, 624, 625, 651, 1047, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 209, 212, 213, 226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення грошової заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість в розмірі 6345/шість тисяч триста сорок пять/дол. США 31 центів.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_8