печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Транспортне підприємство «Вантажсервіс» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

Внаслідок ДТП, що відбулася 12.01.2016 року по вул. Кутузова, 14 в м. Києві, з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем «Hundai», д.н.з. НОМЕР_3 та знаходився з Відповідачем у трудових відносинах, був пошкоджений належний позивачу на праві власності транспортний засіб «Passat В6», д.н.з. НОМЕР_2, чим Позивачу було завдано матеріальної шкоди.

На час вчинення ДТП відповідність Відповідача була застрахована Страховиком - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Після огляду за участю представника Страховика автомобіля Позивача ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Фаворит» складено Звіт «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу» № 4833/4 від 05.02.2016 року, яким з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля визначено вартість матеріального збитку, заподіяного ДТП Повивачу в сумі 22 275,18 грн.

Разом з тим, згідно Акту виконаних робіт СТО «Атлант-М» № Н4270091 від 14.02.2016 р. вартість виконаних робіт після проведення ремонту автомобіля позивача, становить 37980,56 грн., які ним сплачено в повному обсязі.

Страховик Відповідача сплатив Позивачеві страхове відшкодування у розмірі 22 275, 18 грн.

Оскільки завдана шкода перевищує розмір страхового відшкодування Позивач в порядку ст. 1166, ч. 5 ст. 1187, ст. 1194 ЦК України просить, стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням з Відповідача, з яким винуватець ДТП, на час його вчинення перебував у трудових відносинах, у розмірі 15705 грн. 38 коп. Неодноразові вимоги позивача про сплату вказаної суми коштів в добровільному порядку Відповідачем ігноруються, в зв'язку з чим, Позивач просить стягнути вказану суму з Відповідача в примусовому порядку.

Також Позивач вказує, що через такі неправомірні дії Відповідача ним не отримано матеріальної вигоди у вигляді відсотків, які б він міг отримати, розмістивши на банківський депозит кошти, сплачені ним за ремонт автомобіля. Для розрахунку упущеної вигоди Позивачем застосований середній відсоток комерційних банків по депозитам для фізичних осіб, згідно даних Національного банку України в розмірі 2401,69 грн.

Крім матеріальних збитків, як вказує Позивач, йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому, що був порушений його звичайний спосіб життя, оскільки він та члени його родини не могли користуватися автомобілем на період ремонту, зокрема, були позбавлені можливості відвозити дитину до школи, хвору мати за потребами, докладали додаткових зусиль на організацію свого способу життя (виклик таксі, додаткові витрати на таксі), що завдало значних душевних страждань, які Позивач оцінює в розмірі 2400,00 грн. та просить їх стягнути на свою користь з Відповідача.

Крім того, Позивачем понесені поштові витрати на повідомлення Відповідача про проведення експертизи і надіслання йому вимоги у розмірі 46,72 грн., а також судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 551,20 грн., які він просить стягнути з Відповідача.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 12.01.2016 р. по вул. Кутузова, 14 в м. Києві сталася ДТП, в результаті якої належний Позивачу на праві власності автомобіль «Passat В6», д.н.з. НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2016 року, що набрала законної сили, у вчиненні вказаного ДТП визнано водія автомобіля «Hundai», д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_2

На час вчинення ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Відповідачем, якому належить автомобіль «Hundai», д.н.з. НОМЕР_3.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/8032502.

Після огляду за участю представника Страховика автомобіля Позивача ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Фаворит» складено Звіт «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу» № 4833/4 від 05.02.2016 року, яким з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Passat В6», д.н.з. НОМЕР_2, пошкодженого в результаті ДТП, в сумі 22275,18 грн.

Страховиком погоджена сума страхового відшкодування в розмірі 22275,18 грн., яку, як вказує Позивач, ним отримано.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п.16 Постанови пленуму № 4 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Оскільки в судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог саме Відповідачем та не ставили перед судом питання про залучення Страховика до участі у справі в якості співвідповідача, при цьому відповідачем, як страхувальником, не надано згоди на відшкодування шкоди самостійно, позовні вимоги Позивача про відшкодування Відповідачем матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Оскільки судовим розглядом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, позовні вимоги щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, моральної шкоди, витрат на поштові витрати, які похідними від основних вимог, задоволенню також не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 1187 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 174, 212-215, 224, 225 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Транспортне підприємство «Вантажсервіс» про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун