АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2032/16 Головуючий 1 інст. Горпинич О.В.
Справа № 645/9176/15-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1

ОСОБА_2

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку у відшкодування матеріальної шкоди 10270,21 грн. та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31.07.2015 року, близько 10 год. 20 хв., відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Деу», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, при виїзді від будинку № 173-В по проспекту Гагаріна в м. Харкові, не надав дорогу ОСОБА_3, та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем «Фольцваген Пасат», державний номер НОМЕР_2, під його керуванням, чим спричинив пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.08.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП. Внаслідок дій відповідача ОСОБА_4 позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка складається із вартості ремонту автомобілю в сумі 9470,21 грн. та оплаті за проведені дослідження товарознавця в сумі 800 грн. Також позивачу була спричинена моральна шкода, в звязку з чим просив стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 9470,21 грн. та 800 грн. оплату звіту по визначенню вартості матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди - 3000 грн. В частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно оцінені та встановлені обставини справи, тому він в своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення суду, стягнувши матеріальну та моральну шкоду у визначеному рішенням суду розмірі у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка є власником транспортного засобу, яким йому спричинено шкоду, а винний у ДТП ОСОБА_4 є чоловіком ОСОБА_5

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.05.2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

Також, ОСОБА_4, не погодившись з вказаним заочним рішенням суду 1 інстанції звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, тому він в своїй апеляційній скарзі просить заочне рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав того, що у ДТП є також вина й позивача.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції ґрунтовно виходив із того, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 автомобілю «Фольцваген Пасат», який належить на праві власності ОСОБА_3 була спричинена матеріальна та моральна шкода, яка у добровільному порядку відповідачем не відшкодована, тому є підстави для її стягнення в судовому порядку.

Матеріали справи містять дані про те, що 31 липня 2015 року близько 10 год. 20 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, при виїзді від будинку №173-в розташованому по проспекту Гагаріна в м. Харкові не надав дорогу автомобілю «Фольцваген Пасат», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося ДТП, в якій було пошкоджено транспортні засоби.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності вини у даній ДТП також і позивача, виходячи з наступного.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.07.2016 року для визначення вини у ДТП по справі була призначена судова авто-технічна експертиза, яка не була проведена у звязку з несплатою ОСОБА_4 вартості за проведення експертизи.

Між тим, вина ОСОБА_4 у даній ДТП встановлена постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2015 року було встановлено наявність у діях водія ОСОБА_4 порушень Правил дорожнього руху України, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Постанова набрала законної сили сторонами у справі не оскаржувалася.

Також його вина у вчиненні ДТП підтверджується матеріалами адміністративної справи: протоколом про адміністративне правопорушення від 01 серпня 2015 року, протоколом огляду місця ДТП, схемою ДТП і особистими поясненнями учасників ДТП.

Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано механічні пошкодження, які у відповідності до звіту від 28 серпня 2015 року №556 проведеного субєктом оціночної діяльності складає 9470,21 грн.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, на підставі якої суд вирішив спір, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Виходячи із вимог ст. 1167 ЦК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 2 постанови №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року зі змінами, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача розмір спричиненої шкоди відповідно до обставин, які склалися між сторонами за наслідками ДТП.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, оскільки він ґрунтується на основі встановлених обставин, відповідає вимогам ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, ст. 23, 1166, 1167 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 про необхідність солідарного стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 судовою колегіє не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальними правилами, тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У відповідності до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення, оскільки позивачем доказів вини ОСОБА_5 у спричиненій шкоді не надано, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують. В звязку з чим, судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317, 324 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді В.В. Черкасов

ОСОБА_1