Справа №482/2250/15-ц 16.08.2016 16.08.2016 16.08.2016
Провадження №22-ц/784/1560/16 Суддя у І інстанції Баранкевич В.О. Категорія 59 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

-представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

-відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів,

та зустрічним позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсними та нікчемними розписок про отримання коштів,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів.

В обґрунтування позову посилався на те, що кожному із відповідачів на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Димівської сільської ради Новоодеського району.

На виконання усної домовленості з відповідачами про купівлю у них цих земельних ділянок та укладення в майбутньому договорів купівлі-продажу, він 5 вересня 2008 року передав кожному із них по 100 000 дол. США, що в еквівалентному співвідношенні до національної валюти становило по 500 000 грн. кожному, про що відповідачі в цей же день видали йому розписки.

Посилаючись на те, що укладення угод купівлі-продажу земельних ділянок не відбулося, а відповідачі відмовляються повернути кошти, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з кожного із відповідачів по 2 724 864,20 грн., що еквівалентно 100 000 дол. США за офіційним курсом Нацбанку України станом на 26 лютого 2016 року (100 дол. = 2 724,8642 грн.).

Заперечуючи проти позову, відповідачі звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними та нікчемними розписок про отримання ними коштів за належні їм земельні ділянки (паї).

В обґрунтування зустрічного позову вказували, що перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потребував операції на серці. З цією метою вони позичили у ОСОБА_2 60 000 грн., тобто по 30 000 грн. кожний. Однак, перебуваючи під впливом тяжких обставин, повязаних із хворобою дитини, під диктовку позивача видали йому розписки про отримання кожним із них по 500 000 грн.

В цей же день видали ОСОБА_2 нотаріально посвідчені довіреності на право користування їхніми земельними ділянками, з правом отримання орендної плати, укладанням договорів оренди від їх імені тощо.

Оскільки ОСОБА_2 отримував орендну плату від зданих в оренду їхніх земельних ділянок, вони вважають, що борг в сумі 60 000 грн. йому повернуто. Іншої суми коштів від позивача вони не отримували.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що купівля-продаж земель сільськогосподарського призначення законодавчо заборонена, просили визнати недійсними та нікчемними розписки, видані ОСОБА_2 5 вересня 2008 року, оскільки при їх написанні вони перебували під впливом тяжких обставин, повязаних із хворобою дитини.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано недійсними розписки, видані ними 5 вересня 2008 року ОСОБА_2 про отримання кожним із них по 500 000 грн. за земельні ділянки (паї). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що між ним та відповідачами виникли правовідносини щодо договору позики. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд виходив з того, що купівля-продаж земель сільськогосподарського призначення законодавчо заборонена, тому видані відповідачами 5 вересня 2008 року розписки слід визнати недійсними згідно із вимогами ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Між тим, колегія не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з вимогами закону.

Так, стаття 1212 ЦК України містить загальні положення про зобовязання, що виникають у звязку з набуттям або збереженням майна однієї особи за рахунок іншої без достатньої правової підстави.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, що чи це було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі і щодо зобовязання повернути майно потерпілому. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24 вересня 2014 року № 6-122цс/14, яка є обовязковою для застосування у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 20 грудня 2001 року Димівською сільською радою Новоодеського району, належить земельна ділянка, площею 10,42 га розташована на території Димівської сільської ради (а.с. 12), яка перебувала в оренді фермерського господарства «Юліана» з 2000 року.

Відповідачці ОСОБА_4 (до шлюбу Зурилова) Л.М. на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 31 серпня 2000 року Димівською сільською радою Новоодеського району, належить земельна ділянка, площею 10,96 га розташована на території Димівської сільської ради (а.с. 13), яка перебувала в оренді фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 за договором оренди, укладеного між ними 16 травня 2005 року строком на 15 років (а.с. 40-41).

5 вересня 2008 року на виконання усної домовленості з відповідачами про купівлю у них зазначених земельних ділянок та укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 передав кожному із відповідачів по 500 000 грн., про що відповідачі в цей же день видали йому розписки, оригінали яких долучені представником позивача до матеріалів справи (а.с. 154-155).

В розписках кожен із відповідачів зазначив, що отримав від ОСОБА_2 500 000 гривень, що в еквівалентному співвідношенні до національної валюти становить 100 000 дол. США, в подальшому не має ніяких претензій до належної йому земельної ділянки та зобовязується на першу вимогу ОСОБА_2 оформити на нього (або на його дружину) право власності на земельну ділянку.

Відповідачі підтвердили факт власноручного написання ними зазначених розписок.

В цей же день, 5 вересня 2008 року, кожен із відповідачів видав ОСОБА_2 нотаріально посвідчені довіреності на право користування належними їм земельними ділянками з правом отримання орендної плати, укладання договорів оренди тощо на строк до 5 вересня 2011 року (а.с. 55 56).

В червні 2011 року відповідачі видали йому повторно нотаріально посвідчені довіреності аналогічного змісту строком до 22 червня 2014 року (а.с. 68-69).

Представник відповідача не заперечував, що на підставі цих довіреностей ОСОБА_2 отримував належну відповідачам орендну плату протягом 2008 - 2015 років.

Договори купівлі - продажу земельних ділянок між позивачем та відповідачами не укладено. До того ж, вони не могли бути укладені у законний спосіб (має бути дотримана обовязкова нотаріальна форма договору) й на час отримання грошових коштів відповідачами, оскільки положеннями пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають у власності юридичних чи фізичних осіб.

Зокрема, зі змісту підпункту «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що до набрання чинності законами України державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян чи юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського призначення. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Законом України № 767- VІІІ від 10 листопада 2015 року «Про внесення змін до розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо продовження заборони відчуження сільськогосподарських земель» продовжено мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року.

Отже, сукупний аналіз та оцінка вищезазначених доказів, дає підстави для висновку про те, що грошові кошти передані ОСОБА_2 відповідачам по 500 000 грн. ( а не по 100 000 дол. США) кожному на виконання неукладеного договору купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також в період дії мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, тому ці кошти отримані відповідачами без достатньої правової підстави.

В звязку з чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Разом з тим, колегія приходить до висновку про те, що поверненню підлягає безпідставно отримана кожним із відповідачів сума 500 000 грн., як і зазначено ними в розписках, оскільки кошти отримані відповідачами саме в національній валюті, а не в доларах США.

Доводи відповідачів про те, що 5 вересня 2008 року кожен із них уклав з ОСОБА_2 договір позики, за яким отримав не більше ніж 30 000 грн. кожен, не підтверджується належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст.ст. 58-59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. Навпаки доводи відповідачів спростовуються змістом написаних ними власноручно розписок.

Обґрунтовуючи зустрічний позов про недійсність та нікчемність розписок, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилались на те, що розписки, видані ними 5 вересня 2008 року ОСОБА_2, свідчать про укладення ними договорів позики.

Крім того, вказували, що розписки вони написали під впливом тяжких обставин, повязаних із хворобою дитини, тому помилково зазначили в них суми 500 000 грн., тоді як отримали від ОСОБА_2 всього за декілька разів по 30 000 грн. кожний.

На підтвердження своїх доводів надали копії медичних документів про те, що їх сину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, 8 листопада 2011 року проведена у плановому порядку операція на серці з приводу пластики мітрального клапана в медичному Центрі Дитячої Кардіології та Кардіохірургії (а.с. 76-78).

Крім того, відповідачі надали копії документів щодо отримання ОСОБА_2 орендної плати з належних їм земельних ділянок на підставі виданих ними довіреностей (а.с. 61-67, 70 - 75).

Проте, зазначені докази жодним чином не підтверджують наявність між сторонами правовідносин щодо позики грошових коштів, як це передбачено положеннями ст. ст. 1046-1047 ЦК України щодо змісту та істотних умов такого виду договору.

Неукладений правочин не можна визнати недійсним.

До того ж, такий спосіб захисту цивільного права та інтересу, як визнання недійсними та нікчемними розписок, не передбачений ст. 16 ЦК України.

З урахуванням викладеного, рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати.

На користь позивача підлягає стягненню з відповідачів судовий збір в сумі 12 789 грн. - по 6 394,50 грн. з кожного, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (6 090 грн. судовий збір в суді першої інстанції, а також 6 699 грн. судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень) з кожного безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 6 394,50 грн. судового збору на користь ОСОБА_2.

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсними та нікчемними розписок про отримання грошових коштів.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: