АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/67/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2284/16Головуючий у 1-й інстанції Прокоп'єва Ю. Б. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 5 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 5 липня 2016 рокув задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення уточнених позовних вимог. Вважає, що судом невірно оцінені надані ним докази та безпідставно не взято до уваги вимоги про відшкодування шкоди з урахуванням обоюдної вини кожного з учасників ДТП.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.10.2015 р. у м. Гадяч по вул. Лохвицькій сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла «Honda Hornet» без д.н.з. під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок вказаної пригоди ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою старшого слідчого СВ Гадяцького РВ УМВС в Полтавській області від 12.10.2015 р. кримінальне провадження за № 0000781 від 02.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України закрито, оскільки встановлено відсутність в діянні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 19.11.2015 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 02.12.2015 року піддано ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративній відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Вказаними постановами встановлено вину обох водіїв у скоєнні ДТП.

Так, дії водія ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 10.1Правид Дорожнього руху, а в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. п. 12.4,12.3 ПДР України.

Згідно висновку експертного дослідження №021115 від 12.11.2015 р. проведеного судовим експертом ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 2105 становить 29315 грн. 46 коп., а вартість матеріального збитку 22713 грн. 03 коп.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, позивач, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 половину вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 14658 грн.

В ході судового розгляду за клопотанням позивача судом першої інстанції була призначена судова автотехнічна експертиза, витрати за проведення якої покладено на ОСОБА_3 та розяснено наслідки ухилення від участі в експертизі.

11.05.2016 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про відкликання раніше заявленого ними клопотання про проведення експертизи внаслідок відсутності достатніх коштів для її оплати.

Зазначене стало підставою для повернення матеріалів справи з експертизи та відновлення провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 1188 ЦК України та розяснень Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пройшов до висновку про недоведеність позивачем своїх вимог.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

За правилами ст.10,60 ЦПК України на позивача покладається обовязок довести обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 1166 ЦК України, саме на позивача покладається обовязок довести обсяг цивільно-правової відповідальності відповідача як особи, стосовно якої ухвалено вирок або винесено постанову про закриття кримінальної справи.

За змістом ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи.

В даному випадку, предметом доказування є доведення позивачем обсягу цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_4, позаяк в діях обох водіїв є невідповідність вимогам ПДР і саме з цією метою судом було призначено судову автотехнічну експертизу, яка мала б відповісти на питання хто саме з водіїв створив аварійну ситуацію та визначити ступінь вини кожного з них у процентному відношенні.

Врахувавши відкликання позивачем свого клопотання про проведення зазначеної експертизи та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність останніх.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду та не містять посилань, які б свідчили про порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт в скарзі наводить витяг з узагальнення судової практики про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, акцентує увагу на тому, що висновок спеціаліста на підтвердження розміру шкоди, за відсутності інших доказів зі сторони відповідача, судами повинен прийматись до уваги як належний доказ.

Між тим, колегія суддів, зауважує, що суд відмовив в задоволенні заявлених вимог не з підстав відсутності належних та допустимих доказів про розмір завданої шкоди, а з підстав недоведеності обсягу цивільно-правової відповідальності іншого водія, а відтак і доведеності підстав для покладання на нього матеріальної відповідальності в розмірі, встановленого висновком експертного дослідження.

Крім іншого, колегія суддів звернула свою увагу і на те, що зазначеним висновком вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля встановлена в 29315 грн. 46 коп., тоді коли ринкова вартість самого автомобіля експертом визначена в 22713 грн. 03 коп., що свідчить про фізичне знищення транспортного засобу, а відтак питання про відшкодування шкоди має вирішуватись за правилами ч.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так. згідно розяснень п. 15 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, в даному випадку питання про відшкодування шкоди має вирішуватись згідно до ч.2 ст.30 наведеного Закону.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як постановленого дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 5 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

З оригіналом згідно.

Судді :