Справа № 226/3288/15-ц
Справа № 226/3288/15-ц
Провадження № 2/226/17/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № R5В від 05.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем останній отримав кредит у розмірі 205240 грн. зі строком повернення коштів до 05.03.2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00% на рік. В якості забезпечення кредитних зобовязань відповідачем було надано у приватне обтяження автомобіль марки - Ford, модель Kuga, тип легковий універсал, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) WF0RXXGCDRBP29792, WF0RXXGCDRBP29792, відповідно до договору застави транспортного засобу № R5В від 05.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1515. За п.4 цього договору заставна вартість предмету застави склала 234900 грн. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором за станом на 09.09.2015 року заборгованість за кредитом склала 256571 грн. 47 коп., за штрафом 6817 грн. 95 коп. 22.06.2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» були укладені: договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором, та договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн. На підставі цих договорів первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з Банка на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». За станом на 09.09.2015 року заборгованість за 3% річних від простроченої суми 256571 грн. 47 коп. склала 11788 грн. 23 коп., за кредитом з урахуванням інфляції 442742 грн. 02 коп. (256571 грн. 47 коп. + 186170 грн. 55 коп.), а всього 454530 грн. 25 коп. Тому позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави, який належить на праві власності відповідачу, шляхом визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль, з правом вчинення подальших дій, повязаних з переоформленням автотранспортного засобу в органах Державної автомобільної інспекції України, з правом зняття з обліку транспортного засобу, та зобовязати відповідача передати позивачу вказаний транспортний засіб з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Сторони до суду не зявилися, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином відповідно до цивільно-процесуального законодавства, зокрема, відповідач ОСОБА_2 - через оголошення у пресі.

Позивач письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника у звязку із неможливістю прибуття до судового засідання через місцезнаходження позивача у місті Києві.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 05.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № R5В, за яким відповідач отримав кредит в сумі 205240 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % на рік зі строком повернення кредитних коштів до 05.03.2019 року, шо підтверджується кредитним договором, графіком повернення кредиту та процентів, Умовами надання кредиту, меморіальним ордером № 20691 від 05.03.2012 року (а.с.4-8, 9, 10).

Відповідно до договору застави № R5В від 05.03.2012 року, укладеному між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, відповідачем передано Банку у заставу для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за його користуванням, комісій, пені, збитків та будь-яких інших платежів, розмір, строк/термін та умови сплати і повернення яких встановлюється кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року, транспортний засіб: автомобіль марки Ford, модель Kuga, тип легковий універсал, 2011 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) WF0RXXGCDRBP29792, WF0RXXGCDRBP29792, (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САК513101, видане ВРЕВ № 1 м.Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 03.03.2012 року). Предмет застави оцінено у 234900 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 05.03.2012 року за реєстровим № 1515 (а.с.11).

Підписи сторін під договорами, графіком погашення кредиту свідчать про досягнення сторонами згоди за всіма їх умовами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно за ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до розрахунку ПАТ «ВТБ Банк» за станом на 22.06.2015 року заборгованість відповідача за кредитом склала 164446 грн. 27 коп., за відсотками 57234 грн. 40 коп., за комісією за розрахункові операції 34890 грн. 80 грн., а всього 256571 грн. 47 коп. (а.с.47).

За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він сплачує грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.10 кредитного договору у разі прострочення виконання зобовязань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у тому числі відшкодування витрат та збитків, повязаних з неналежним виконанням умов цього договору.

Згідно вищенаведеного розрахунку Банку відповідач з березня 2014 року припинив сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, комісію за РО та тіло кредиту, в наслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість за період з березня 2014 року по червень 2015 року в сумі 117108 грн. 65 коп. (за кредитом - 24983 грн. 45 коп., за відсотками 57234 грн. 40 коп., за комісією за розрахункові операції 34890 грн. 80 грн.), яка з урахуванням індексу інфляції згідно ст.625 ЦК України становить 202083 грн. 85 коп. (117198 грн. 65 коп. х 172,561%), 3% річних від простроченої суми 3513 грн. 26 коп. (117108 грн. 65 коп. х 3%). Сума кредиту, що залишилася неповернутою позичальником, за станом на 22.06.2015 року становить 139462 грн. 82 коп. Всього 345059 грн. 93 коп. (а.с.47).

Отже, неповерненням кредиту та несплатою процентів, комісії відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і дає підстави для застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України.

Відповідно до п.5.2.4 кредитного договору у разі порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором Банк має право без отримання додаткової письмової угоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобовязань позичальника, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення у будь-який спосіб.

Згідно за ч.2 ст.589 ЦК України, ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо це передбачено договором застави.

Відповідно до п.9.4, п.10 договору застави Банк має право у разі невиконання зобовязань за критним договором достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави). Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку визначеному заставодержателем, у т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або у позасудовому порядку згідно чинного законодавства України (а.с.11 зворот).

Судом також встановлено, що 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п.3.1.3 якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитору. Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що засвідчені нотаріально, здійснюється шляхом укладення сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами в день отримання первісним кредитором грошових коштів у розмірі ціни договору в оплату за цим договором (а.с.12-14).

Даний договір не містить умов про предмет договору, про ціну договору та порядок оплати. Відповідні розділи 2 та 4 у доданій до позову в якості доказу копії вказаного договору не заповнені, текст в них відсутній (а.с.12 зворот, 13).

Перелік кредитних договорів і договорів забезпечення, інформація щодо боржників, поручителів, розміру зобовязань кожного з боржників із заначенням сум заборгованості відповідно до п.1.1.8 договору про відступлення права вимоги міститься у погодженій сторонами формі реєстру прав вимог (а.с.12).

Відповідно до п.5.2 вказаного договору первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору документацію протягом 15-ти днів з дня зарахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п.4.1 цього договору (як зазначено вище, п.4 договору взагалі не містить будь-якого тексту), (а.с.13 зворот).

На виконання п.5.2 договору за актом прийому-передачі документації ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому числі кредитну справу за кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року стосовно ОСОБА_2 (а.с.17).

Із доданого до позову витягу з реєстру боржників, підписаного представниками ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вбачається, що під № 641 зазначений боржник ОСОБА_2 за кредитним договором № R5В від 05.03.2012 року з сумою кредиту 205240 грн. (а.с.18).

Новий кредитор, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зобовязується надіслати боржникам письмове повідомлення про відступлення прав вимоги у порядку та строки, передбачені п.3.1.6 даного договору (а.с.13).

22.06.2015 року між ПАТ«ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено також договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 220615зн, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 22.06.2015 року № 220615нв ПАТ «ВТБ Банк» передає, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» одержує права заставодержателя у зобовязаннях за договорами застави, укладеними між Банком та заставодавцями у забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед Банком за кредитними договорами; перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у додатку № 1 до даного договору. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 22.06.2015 року за реєстровим № 1278 (а.с.15-16).

Згідно за п.1.3 даного договору право вимоги, що відступається за цим договором, є право звернення стягнення у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками умов кредитних договорів на рухоме майно, яке належить заставодавцям на праві приватної власності, що є предметом застави за договорами застави. Перелік такого майна наведено в Додатку № 1 до цього договору (а.с 15).

Згдно за п.3.2.1 даного договору новий кредитор зобовязаний протягом 10 календарних днів з дати укладення цього договору письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги за договорами застави новому кредитору (а.с.15 зворот).

Відповідно до інформації з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 05.08.2015 року відбулася заміна обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору відступлення права вимоги за договорами застави від 22.06.2015 року (а.с.48); після цього за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 09.09.2015 року зареєстровано звернення стягнення (а.с.49).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.2 ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої вимоги, на іншу особу.

Отже, судом встановлено, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобовязанні за кредитними та забезпечувальними договорами у звязку з переданням ПАТ «ВТБ Банк» своїх прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Проте позивачем суду не доведено, що саме за договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем, відбулося відступлення прав вимоги. Так, позивачем не надано суду жодного доказу, який би утримував у собі інформацію щодо переліку договорів застави, заставодавців та боржників, сум заборгованості, переліку заставного майна. Відсутність даної інформації унеможливлює суд обєктивно вважати, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права заставодержателя відносно автомобілю, що належить відповідачу.

Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернення стягнення на рухоме майно регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1215-IV (далі - Закон № 1215-IV).

Так, відповідно до ст.24 Закону № 1215-IV звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

З наданого суду витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна також не можливо ідентифікувати предмет обтяження, на який 09.09.2015 року зареєстровано звернення стягнення.

За приписами ч.2, ч.3 ст.28 Закону № 1215-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник не виконує обовязок щодо передачі предмета обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання відповідно до ст.26 Закону № 1215-IV є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, який обтяжувач обирає на власний розсуд.

Процедура передачі обтяжувачу права власності на предмет обтяження передбачена ст.29 Закону № 1215-IV, відповідно до якої обтяжувач після одержання предмета обтяження у володіння зобовязаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому ст.27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі протягом строку, вказаного в ч.2 ст.28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет

забезпечувального обтяження до обтяжувала. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим

обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження

відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює

звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета обтяження. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду.

Згідно за ч.1 ст.25 Закону № 1215-IV обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В матеріалах справи відсутні копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів (з метою виявлення пріоритету та розміру вимог інших кредиторів), як і копії письмових повідомлень відповідача про відступлення прав вимоги, у тому числі і за договорами застави, новому кредитору, також відсутні будь-які докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою виконати порушене зобовязання або передати предмет обтяження у володіння обтяжувача протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, про повідомлення відповідача щодо способу звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель.

Як зазначалося вище, реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення відбулася 09.09.2015 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся до суду 18.09.2015 року, тобто до спливу 30 днів, протягом яких інші обтяжувачі та боржник зобовязані та мають право вчинити певні дії (а.с.30).

Заставодержатель може самостійно обирати позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно. Однак обраний ним спосіб не повинен порушувати права та інтереси інших осіб.

Також відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобовязанні, визначеного ч.2 ст.516, ч.2 ст.517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. З огляду на приведені норми боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Крім того, суду не доведено, що у позивача існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі, який зазначений у позовній заяві, оскільки у справі знаходиться лише розрахунок заборгованості, що існувала за станом на 22.06.2015 року. Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором за станом на 09.09.2015 року суду не надано.

Виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

За приписами ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач в силу статей 10, 60 ЦПК України зобовязаний на засадах змагальності належними та припустимим доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, проаналізувавши у сукупності надані докази, дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення щодо звернення стягнення на заставне майно у спосіб, який він обрав, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст.52, 514, 516, 517, 526, 527, 530, 590, 625, 1050, 1054 ЦК України, законів України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14.01.2016 року.

Суддя Ж.Є.Редько