Справа № 309/2149/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,

секретарі: Рогач О.Я.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільненні від сплати аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 26.02.1994 р. по 05.10.2006 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 500 гривень. В даний час у позивача суттєво змінився матеріальний стан, в результаті чого він не має змоги сплачувати аліменти, оскільки у нього на утриманні дружина ОСОБА_6, донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, батьки похилого віку та спільний з відповідачем син - ОСОБА_6. Його неповнолітня донька ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом, на її лікування необхідні значні кошти, а його дружина не має змоги працювати, так як постійно доглядає за донькою. Таким чином позивач не має змоги сплачувати аліменти на сина ОСОБА_5, оскільки на його утриманні перебувають інші особи, а на у триманні відповідача ОСОБА_2, у якої хороше матеріальне становище, перебуває тільки один син ОСОБА_4. Позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів, визначених рішенням апеляційного суду Закарпатської області, що стосується на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до висновку в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно приписів ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який в подальшому розірвали.

Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей - син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір'ю.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження в розмірі 500 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття починаючи з 20 вересня 2013 року.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. З, 4 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1)одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

2)платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Право одного з подружжя на утримання припиняється у випадках, передбачених статтями 83, 85, 87, і 89 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту наведеної норми права і з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач зобов'язаний був довести, надавши докази відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що є неспроможним надавати матеріальну допомогу ОСОБА_5 чи ОСОБА_2 перестала потребувати такої допомоги.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 неспроможний сплачувати аліменти на утримання дитини ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано.

Доводи позивача про те, що його батьки є особами пенсійного віку та у зв'язку з цим перебувають на його утриманні не є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки, як вказує сам позивач, батьки отримують пенсію.

Син ОСОБА_3 перебуває на службі в ЗС України.

Посилання апелянта на те, що його неповнолітня донька ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом, на її лікування необхідні значні кошти, а його дружина не має змоги працювати, так як постійно доглядає за донькою до уваги колегією не беруться, оскільки вже були предметом дослідження та враховані при визначенні розміру аліментів, згідно рішення апеляційного суду від 25 червня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді