УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 268 грн 80 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 21 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір НОМЕР_2, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 75 000 грн, терміном користування до 01 липня 2015 року зі сплатою за користування кредитом 34,95 % річних.

Крім того, 22 січня 2010 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір НОМЕР_2/1, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 96 400 грн 29 коп. терміном до 01 січня 2015 року для погашення кредитної заборгованості за договором НОМЕР_2 від 21 липня 2008 року.

Позивач вказував, що 26 вересня 2011 року між банком та відповідачкою було укладено угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором від 22 січня 2010 року (прощення боргу з відстроченням сплати платежів за графіком), за умовами п. п. 1, 2 якої сторони визначили, що станом на 26 вересня 2011 року загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором за основним договором становить 83 719 грн 03 коп.; підписанням цієї угоди сторони також погодили можливість припинення зобов'язань позичальника за основним договором за умови повного виконання всіх зазначених зобов'язань позичальника, передбачених п. п. 2.1.-2.4 угоди; позичальник зобов'язався у період з 26 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року сплатити кредитору грошову суму у розмірі 50 231 грн 42 коп.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором НОМЕР_2/1 від 22 січня 2010 року, банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором НОМЕР_2/1 від 22 січня 2010 року в сумі 46 268 грн 80 коп., яка складається з 46 268 грн 80 коп. заборгованості по сумі кредиту, в тому числі, простроченої заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з умов кредитних договорів НОМЕР_2 від 21 липня 2008 року, НОМЕР_2/1 від 22 січня 2010 року та угоди від 26 вересня 2011 року про припинення зобов'язань за кредитним договором від 22 січня 2010 року, відповідно до якої сторони визнали, що станом на 26 вересня 2011 року загальний розмір заборгованості позичальника за основним договором становить 83 719 грн 03 коп., а тому, врахувавши неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань за вказаними договорами, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 46 268 грн 80 коп., суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості на користь банку.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович