Справа № 359/4890/15-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/429/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.01.2016
У Х В А Л А

іменем України

14 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 11 січня 2013 року уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір № 1040 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з електронної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANТ ISSUE. За умовами вказаного договору банк на підставі заяви відповідача відкрив картковий рахунок з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, відкрив спеціальний картковий рахунок №0089 у національній валюті та здійснював його обслуговування. У разі виникнення заборгованості ПАТ «Брокбізнесбанк» надає відповідачу короткостроковий кредит - «Овердрафт».

11 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного договору, згідно якої банк надав Антоненку Д.В. кошти на споживчі цілі шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 30000 грн. на строк з 11 січня 2013 року по 10 січня 2015 року зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 28 %. Відповідно до п.3 Додаткової угоди передбачено графік зменшення ліміту кредитної лінії. Антоненко Д.В. зобовязався сплачувати позичальнику проценти щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони нараховані. У випадку недотримання строків виконання зобовязань за договором, зокрема прострочення позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки від суми простроченої заборгованості.

Вказував, що відповідач користувався платіжною карткою, проте свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував. Тому у нього виник борг за договором, який позичальник відмовився добровільно повернути. У звязку із наведеним ПАТ «Брокбізнесбанк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у розмірі 98855,08 грн., яка включає заборгованість по кредиту в розмірі 29887,50 грн., заборгованість по процентам - 12564,62 грн., пеня та неустойка за прострочення сплати кредиту -24332,82 грн., пеня та неустойка за прострочення сплати процентів - 4321,56 грн., інфляційні за тілом кредиту - 22232,55 грн., інфляційні за відсотками - 3984,34 грн., 3 % річних згідно ст.625 ЦК України за прострочення сплати тіла кредиту - 1303,12 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 231,51 грн., а також витрати на оплату судового збору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із позичальника Антоненка Д.В. на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» борг за кредитним договором в розмірі 74123,45 грн, саме: заборгованість за кредитом - 29 887, 50 грн.; заборгованість за процентами - 12 564, 62 грн.; пеня та неустойка за прострочення сплати процентів 3914,81 грн.; 3% річних згідно статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) - 1 303, 12 грн.; 3% річних згідно статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення сплати відсотків по кредиту- 231, 51 грн.; сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 22 232, 55 гри.; сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам 3 989,34 грн. та судові витрати в розмірі 741,23 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, Антоненко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову банку в частині стягнення боргу на підставі ст.625 ЦК України з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що передбачені ст.625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в догвоорі не передбачили іншого розміру відсотків річних. Проте п.15 додаткової угоди до договору передбачає, що у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом власник рахунку мсплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки. Отже розмір процентів у разі порушення строків погашення кредиту встановлений додатковою угодою, а тому підстави для застосування ст.625 ЦК України відсутні.

В іншій частині рішення суду Антоненком Д.В. не оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов банку частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконав обумовлених кредитним договором обовязків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми кредиту в повному обсязі.

Крім того, відповідно до заяви відповідача суд, визначаючи розмір боргу, який підлягає стягненню, застосував строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами спарви, що 11 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем укладено договір № 1040 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, за умовами якого банк на підставі заяви позичальника на відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки видає позичальнику платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, відкриває спеціальний картковий рахунок в гривні та здійснює його обслуговування, що підтверджується копією цього договору. Згідно з п.3.2 договору, використання картки і обслуговування карткового рахунку регулюється кредитним договором, правилами користування міжнародною платіжною карткою, тарифами на відкриття та обслуговування рахунку, чинним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та правилами міжнародної платіжної системи.

Кошти з СКР використовуються тільки для розрахунків за операціями, проведеними за допомогою картки або додаткових карток. Витратні операції за картками здійснюються в межах витратного ліміту (п.4.7 договору).

Згідно п.7.1.3 договору, в разі виникнення заборгованості по рахунку (суми овердрафту і нарахованих процентів) та її непогашення в терміни, які визначені договором, позичальник гарантує повернення сум цієї заборгованості банку всіма коштами, майном, майновими правами, що належать йому.

Крім того, 11 січня 2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору, за умовами якої банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 30 000 грн. на строк з 11 січня 2013 року по 10 січня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 28,00 % річних.

В п.3 додаткової угоди передбачено графік зменшення ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п.7 додаткової угоди проценти за користування кредитом нараховуються банком починаючи з дати фактичного використання кредитних коштів. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти (п.8 угоди).

Як передбачено п.15 додаткової угоди, у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією, а також інших платежів, позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.2 додаткової угоди від суми простроченої заборгованості.

Також судом встанвлено, що позичальник не виконав свій обовязок щодо погашення кредиту і має борг. З розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, слідує, що станом на 07 серпня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 98855,08грн., яка складається: заборгованість по кредиту в розмірі 29887,50 грн., заборгованості по процентам 12564,62 грн., пеня та неустойка за прострочення сплати кредиту -24332,82 грн., пеня та неустойка за прострочення сплати процентів - 4 321,56 грн., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 22232,55 грн., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам - 3984,34 грн., 3 % річних згідно ст..625 ЦК України за прострочення сплати основного зобовязання - 1303,12 грн., неустойка за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 231,51 грн.

За таких обстаивн суд обгрунтовано задоволив позов частково і захистив права позивача шляхом стягнення боргу за кредитним договором.

Також, суд вірно застосував річний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки згідно заяви відповідача, поданої до ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст.625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру відсотків річних, а поскільки п.15 додаткової угоди до договору передбачає, що у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитом власник рахунку сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, то розмір процентів у разі порушення строків погашення кредиту встановлений додатковою угодою, а тому підстави для застосування ст.625 ЦК України відсутні.

Відповідно до розясненьп.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Отже заходи відповідальності за порушення грошового зобовязання (ст.625 ЦК) та неустойка (ст.549 ЦК) є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена (аналогічна позиція виражена в постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13, від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15).

Посилання апелянта на необхідність зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат безпідставні, поскільки ні ст.625 ЦК, ні інші норми не передбачають таку можливість.

Інших доводів незаконності судового рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: