Справа №173/530/16-ц
Провадження №2/173/423/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пушкарівської сільської ради, Верхньодніпровський районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що з 1998 року по 2005 рік він проживав разом із ОСОБА_2 однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Вони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також 19 серпня 2005 року в них народилася ще одна дитина ОСОБА_6, батьківство щодо якої він спочатку не визнавав. Через деякий час усвідомив, що помилився та запропонував ОСОБА_2, щоб він був записаний батьком дитини, проте вона категорично відмовила, пояснюючи це тим, що він від дитини відмовився. Протягом останніх років він постійно цікавиться навчанням та вихованням дитини, по можливості фінансово допомагає їй. Позивач посилається на те, що він працює, за місцем проживання характеризується позитивно. На підставі вищевикладеного, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_1 просив суд визнати його батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та визначити місце проживання дитини разом з ним.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснив, що дійсно з 1997 року до 2005 року вони з відповідачем проживали разом. На момент народження дитини вони разом не проживали, тому відповідач сама зареєструвала народження дитини і тому він не був записаний батьком дитини. Коли дізнався, що народилася дитина, спочатку з нею спілкувався, купував подарунки, а потім відповідач почала забороняти їм спілкуватися. Зараз ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав щодо ОСОБА_6, тому він хоче, щоб дитина проживала разом з ним.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Відповідач вважає, що це дитина не позивача та не хоче, щоб донька проживала з позивачем, а щоб вона залишилась разом з меншими братами у прийомній сімї.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, в судовому засіданні пояснила, що сімя ОСОБА_6 була на контролі, мати вела аморальний спосіб життя, притягувалась до адміністративної відповідальності. Декілька раз дітей вилучали від матері, щоразу мати виправлялася, дітей їй повертали та потім вона поверталася до такого способу життя. В лютому 2015 року дітей забрали від матері та влаштували в будинок дитини. На час розгляду справи всі троє дітей, в тому числі ОСОБА_6 влаштовані до прийомної сімї ОСОБА_4 і тому в інтересах дітей було б, щоб вони проживали всі разом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, яка була залучена до участі у справі на підставі ухвали суду від 11 серпня 2016 року, ОСОБА_4 суду пояснила, що вони з чоловіком прийняли рішення створити прийомну сімю та взяли до себе двох братів та ОСОБА_6. Всі троє дітей проживають з ним и з 17 червня 2016 року. Діти дуже привязані один до одного. В них склалися гарні відносини, створено всі умови для дітей. Хоче, щоб всі троє дітей залишилися проживати з нею. Вона не проти того, щоб ОСОБА_1 спілкувався з ОСОБА_6. Він одного разу приходив та влаштував скандал, у звязку з чим ОСОБА_6 потім себе дуже погано почувала, оскільки позивач сказав їй, що вона потрібна їй лише через гроші. Після того вона проти того, щоб ОСОБА_1 спілкувався з дитиною.

Інші треті особи в судове засідання, не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

19 серпня 2005 року народилася ОСОБА_6, батьками якої записано: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.7). Відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с.81).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.78-80).

Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільного процесуального кодексу України позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з висновком експерта № 271 вірогідність того, що ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.91-92).

Також свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона проживала поруч з ОСОБА_1 Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, потім вони посварилися та ОСОБА_2 пішла жити до своєї матері. На той час вона вже була вагітна. Це було років 10 назад. Після народження дитини ОСОБА_1 визнавав її своєю донькою, вона часто в нього бувала.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали разом. ОСОБА_2 пішла від позивача, коли вже була вагітна.

Свідок ОСОБА_12 так само підтвердила, що позивач та відповідач проживали разом. ОСОБА_2 пішла від ОСОБА_1, коли була вагітною. ОСОБА_1 ніколи не заперечував своє батьківство щодо дитини.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні також пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом. Потім ОСОБА_2 повідомила, що вагітна та на момент народження ОСОБА_11 вони вже разом не проживали. Вважає, що позивач є батьком дитини.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що її батьки проживають неподалік від ОСОБА_1 Позивач та відповідач жили разом. То сварилися, то мирилися. Потім вона дізналася, що ОСОБА_2 вагітна та вони розійшлися. Не було такого, що ОСОБА_1 не визнавав своє батьківство щодо дитини.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про достатність доказів для визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини, а саме, відомостей про батька дитини. А тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з ним, суд приходить до таких висновків.

На час розгляду справи ОСОБА_6 та її малолітні брати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 16 червня 2016 року № 0-222 були влаштовані до прийомної сімї ОСОБА_15 та ОСОБА_4 та діти проживають в цій прийомній сімї з 17 червня 2016 року за адресою: вул.. Яблунева, 182 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області (а.с.97).

Згідно з ч. 1 ч. 163 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 15 лютого 2016 року за його місцем проживання створено нормальні житлово-побутові умови, які відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а.с.9). за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, яка надана Пушкарівською сільською радою 15 лютого 2016 року (а.с.16). ОСОБА_1 працює в КЗ «Верхньодніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді сторожа (а.с.10) та в КЗ «Верхньодніпровська СЗШ №2» на посаді сторожа за сумісництвом (а.с.12). За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с. 11, 13), має регулярний дохід, що підтверджується відповідними довідками про доходи (а.с. 14-15).

11 травня 2016 року Пушкарівською сільською радою було ухвалено рішення № 18 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з ОСОБА_1 (а.с.71).

Малолітня ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що вона нормально спілкується з батьком, ОСОБА_1 Бувала в нього вдома, але не часто. Він її не ображає, проте жити з ним вона не хоче. Вона хоче жити разом з прийомними батьками та братами, за якими вона дуже сумує. За цей, час, коли вона живе з прийомними батьками, ОСОБА_1 приходив до неї один раз та влаштував скандал з її прийомною мамою, їй було дуже неприємно чути, що він каже. Вона ходить до нової школи, де їй дуже подобається. Вони з братами разом проводять час, грають. Вона нічого не хоче змінювати.

Згідно з ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Окрім того ч.ч.1 та 2 ст. 171 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Враховуючи те, що малолітня ОСОБА_6 ніколи не проживала зі своїм батьком ОСОБА_1, не бажає з ним жити, приймаючи до уваги її право та бажання виховуватися в сімї з прийомними батьками та братами, а також з огляду на позицію самого позивача, який тривалий час, близько 10 років, не визнавав своє батьківство щодо дитини, що також встановлено в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2012 року (а.с.31-33) та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_16, яка суду показала, що позивач завжди заперечував своє батьківство щодо доньки, та інших свідків, які просто не чули, щоб позивач заперечував своє батьківство, керуючись, в першу чергу, інтересами дитини, суд приходить до висновку про неможливість визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з позивачем, оскільки це суперечить її інтересам, не відповідає її волі та бажанню та вважає за необхідне визначити її місце проживання з прийомними батьками ОСОБА_17. З цих саме підстав суд не приймає до уваги рішення Пушкарівської сільської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з ОСОБА_1, незважаючи на належні умови проживання та позитивні характеристики позивача за місцем проживання та роботи.

Окрім того у позивача, як батька дитини, залишається право на вільне спілкування з дитиною, участь у її вихованні та розвитку, створення всіх умов, щоб у дитини виникло бажання жити з батьком та спілкуватися з ним, чого не було досягнуто від народження дитини та під час розгляду справи.

А тому вимоги позивача в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з ним не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до таких висновків.

Встановлено, що під час подання позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1-2), проте ним було заявлено дві вимоги немайнового характеру, тобто недоплаченим був судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Розмір ставок судового збору за подання позовів з вимогами немайнового характеру та порядок їх сплати передбачений п. 2 ч. 2 ст.4 та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а також стягненню з позивача в дохід держави підлягає судовий збір пропорційно відмовлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили його копію направити до Верхньодніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відповідних змін до актового запису про народження ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, який складений Пушкарівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 23 серпня 2005 року, зокрема для внесення відомостей про батька дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко