Справа № 344/2510/16-ц
Провадження № 2/344/2873/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника КЕЧ ОСОБА_3

представників Виконавчого комітету ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Просто фінанси», ОСОБА_6, за участі третіх осіб Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 21/08/2008 р. позивачу та його дружині було надано службову квартиру АДРЕСА_1. в 2015 р. із квартири знято статус службової та надано ордер на право заняття та постійного користування10/09/2015 р. видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. 17/08/2010 р. постановою державного виконавця накладено арешт на спірну квартиру на основі постанови про арешт всього майна ОСОБА_6 за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва про стягнення з нього на користь ТзОВ «Просто фінанс» 10243,60 гривень, однак вказаний відповідач не був власником спірної квартири. Тому позивач просив суд зняти арешт із спірної квартири.

В судовому засіданні позивач, його представник та представник КЕЧ підтримали позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник Виконавчого комітету поклався при вирішенні спору на розсуд суду.

Судом встановлено наступні обставини.

29/12/2008 р. видано ордер №1082 на ім`я позивача та ОСОБА_7 на вселення у квартиру АДРЕСА_1.

Ордер №001450 видано на ім`я позивача на сім`ю з двох осіб на вселення у зазначену квартиру.

10/09/2015 р. видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я позивача та ОСОБА_7

19/10/2015 р. ухвалено рішення державним реєстратором №25374224 про відмову в державній реєстрації права власності з підстав наявності в державному реєстрі обтяжень спірної квартири.

17/08/2010 р. ухвалено постанову державного виконавця про накладення арешту на все майно ОСОБА_6 за виконавчим листом Оболонського районного суду №2-1341 від 07/04/2010 р., в якій вказано, що адресою зазначеної особи є спірна квартира.

Відповідно до інформації Міністерства оборони України від 23/02/2016 р. на підставі ордеру №004587 від 4/02/1994 р. ОСОБА_6 проживав в спірній квартирі до 2008 року та у зв`язку із покращенням житлових умов рішенням міської ради від 21/05/2008 р. №231 вивільнив спірну квартиру і здав її до КЕЧ.

21/08/2008 р. квартира набула статусу службової, за ордером від 29/12/2008 передана в користування позивачу на склад його сім`ї дві особи.

Рішенням Оболонського районного суду від 22/03/2010 р. стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТзОВ «ПростоФінанс» 10243.60 гривень.

Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі Максименко та Герасименко проти України за заявою № 49317/07.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15) статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже законом на відповідачів було покладено обов`язок спростувати підстави позову за обставин їх доведення перед судом позивачем.

Позивач є власником спірного майна, будь-яких доказів щодо правових підстав для арешту спірного майна на виконання судового рішення щодо ОСОБА_6 суду не надано.

Разом з цим відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Таким чином позивачем обґрунтовано належними правовими підставами позов в частині зняття арешту із квартири, яку передано у власність позивача та його дружини.

Разом з цим в ст. 88 ЦПК України вказано, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так позивач пред`явив позов до ТзОВ «Просто фінанси», ОСОБА_6, до осіб в інтересах однієї з яких було накладено арешт і щодо іншої з яких здійснювалось виконавче провадження, але які безпосередньо не накладали арешт на спірне майно. При цьому позову до органу, що безпосередньо здійснив арешт спірного майна позову не пред`явлено. Отже позивачем не доведено наявності правових підстав для компенсації судових витрат за рахунок відповідачів. У свою чергу в судовому рішенні не може бути ухвалено резолюції щодо стягнення грошових коштів із третьої особи, оскільки позов розглядається виключно щодо спору між позивачем та відповідачем з підстав і предмету, що вказані у письмовій позовній заяві.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладеного за постановою державного виконавця від 17/08/2010 р. Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_8

у стягненні судових витрат з ТзОВ «Просто фінанси», ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області, набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Бородовський С.О.