Справа № 2/489/128/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представник відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та іпотечного договору, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 р. ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 08.02.2007 р. між Банком та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 40 000 дол. США строком до 07.02.2031 р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,2 % річних. В забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_4 Також між Банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку належну їй на праві власності АДРЕСА_1. Однак позичальник неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим станом на 13.08.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 34 086,19 дол. США. В добровільному порядку погасити суму заборгованості відповідачі відмовляються.

Посилаючись на вищевикладене ПАТ «КБ «Надра» просить суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 08/02/2007/840-К060 від 08.02.2007 р. станом на 13.08.2015 р. в сумі 34 086 грн. 19 дол. США, що еквівалентно 728 946 грн. 54 коп.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, згідно якого вважає, що укладений між нею та ПАТ КБ «Надра» кредитний договір містить несправедливі умови - здійснення розрахунків в іноземній валюті (доларах США). А саме зазначає, що в звязку зі значними коливаннями курсу іноземної валюти по відношенню до гривні зростає сума заборгованості та відповідно погіршується її матеріальне становище. Крім того ОСОБА_4 посилається на те, що грошові зобовязання в Україні мають бути виражені лише в національній валюті, відтак ОСОБА_6 не мав права видавати їй кредит в доларах США. До того ж на переконання позивачки, оскільки недійсним є кредитний договір, недійсними є і правочини, що укладені з метою його забезпечення - додаткова угода до кредитного договору та договір іпотеки.

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_4А просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 08/2/2007/840-К060 від 08.02.2007 р., та Додаткову угоду № 1 до нього, укладені між нею та ПАТ «КБ «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки від 08.02.2007 р., укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра» і посвідчений ПН ММНО ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 855 від 08.02.2007 р.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого зазначав, що, на його переконання, договір поруки має додатковий характер до основного зобовязання. Відповідно, в звязку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору, про яку йому не було відомо і яка по суті є новим кредитним договором, оскільки повністю змінила текст кредитної угоди, було змінено обсяг відповідальності поручителя.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просить суд визнати припиненим договір поруки від 08.02.2007 р., укладений між ним та ВАТ «КБ «Надра».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Зустрічні позов не визнав, вважав, що вони не підлягають задоволенню через безпідставність.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнав в повному обсязі. Заявлений нею зустрічний позов підтримав.

Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позові не визнав. Зустрічний позов ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі і просив задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.02.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 08/02/2007/840-К060, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності кошти в сумі 40 000 дол. США з виплатою 11,2 % річних за їх використання з кінцевим строком погашення заборгованості 07.02.2031 р.

В забезпечення виконання зобов?язань боржника ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором було укладено Договір поруки від 08.02.2016 р., згідно положень якого ОСОБА_5 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором № 08/02/2007/840-К060, в тому числі в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, та можливих штрафних санкцій.

Згідно п. 1.2 Договору поруки позичальник і поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.

Також 08.02.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ММНО ОСОБА_7

За договором іпотеки ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором передала в іпотеку Банку АДРЕСА_1.

В подальшому 31.10.2013 р. між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 08/02/2007/840-К060 від 08.02.2007 р., згідно положень якої, із кредитного договору було виключене посилання на те, що позичальник є працівником кредитодавця.

Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідачка ОСОБА_4 грошові зобовязання перед кредитодавцем належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_8 станом на 13.08.2015 р. заборгованість відповідачки ОСОБА_4 за кредитним договором № 08/02/2007/840-К060 складає 34 086,19 доларів США, що еквівалентно 728 946 грн. 54 коп., а саме: 31 554, 23 доларів США, що еквівалентно 674 799 грн. 58 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 202,69 доларів США, що еквівалентно 47 105 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками, 329,27 доларів США, що еквівалентно 7 041 грн. 57 коп. пеня.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату осново боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Між тим ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якого просить суд визнати недійсним кредитний договір № 08/2/2007/840-К060 від 08.02.2007 р., та Додаткову угоду № 1 до нього, укладені між нею та ПАТ «КБ «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки від 08.02.2007 р., укладений між нею та ПАТ «КБ «Надра» і посвідчений ПН ММНО ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 855 від 08.02.2007 р. При цьому в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4ПА. посилається на те, що при укладений нею кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки валютою виконання зобовязань є не національна валюта - гривня, а долари США, та через значене коливання курсу валют вона несе значні збитки. Крім того посилалась на те, що на її переконання на час укладення договору ОСОБА_6 не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті, оскільки не мав відповідної ліцензії. На переконання ОСОБА_4, оскільки недійсним є первісний кредитний договір, відповідно недійсними є також і забезпечувальні договори, укладені в подальшому в межах його виконання - додаткова угода до кредитного договору та іпотечний договір.

Однак відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може прийняти до уваги також твердження відповідачки щодо неправомірності видачі Банком кредиту в іноземній валюті, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення ОСОБА_6 банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що ОСОБА_6 банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про ОСОБА_6 банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі ОСОБА_6 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_6 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 України видав ВАТ «КБ «Надра» в 2002 р. банківську ліцензію № 21 від 23.08.2002 р., відповідно до якої банк має право здійснювати банківські операції, визначені ЗУ «Про банки та банківську діяльність».

Дослідивши надані докази в сукупності судом встановлення, о на час укладення оскаржуваного кредитного договору ПАТ «КБ «Надра» мало право на надання кредиту в іноземній валюті.

Аналогічний правовий висновок було здійснено Верховним Судом України при розгляд справи № 6-1680цс15 від 10.02.2016 р.

Крім того, відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обовязковими для виконання.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення кредитного договору ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 в добровільному порядку дійшли згоди щодо всіх істотних умов даного договору. Більш того, відповідачка особисто подала до Банку заяву на видачу кредиту, в якій визначила, що бажає отримати кредит саме в іноземній валюті - доларах США.

За таких обставин судом встановлено, що при укладенні кредитного договору були додержані всі вимоги, передбачені ЦК України, та підстави його недійсності відсутні. Відповідно відсутні також підстави для визнання недійсними Додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору.

За положеннями ст.ст. 553, 554 ЦК України порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до зміни умов щодо предмету, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

З роз`яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частин першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зізміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Подібна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14.

В обгрунтування припинення поруки відповідач посилається на те, що укладаючи з позичальником додаткові угоди до кредитного договору було розширено зміст основного зобов`язання без його згоди та збільшено обсяг його відповідальності.

Проте, суд не може погодитись із зазначеним твердженням, оскільки зі змісту Кредитного договору № 08/02/2007/840-К060 від 08.02.2007 р. та умов Додаткової угоди № 2 від 31.10.2013 р. до вказаного кредитного договору не вбачається зміни суми кредиту, відсоткової ставки за користування кредитними коштами, кінцевий термін повернення кредиту тощо .

Згідно пояснень Верховного Суду України, висловлених при розгляді справи № 6-160цс13 від 05.02.2014 р., закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Посилаючись на частину першу статті 559 ЦК України та зазначаючи про те, що внесення додатковою угодою змін до кредитного договору призвело до збільшення його відповідальності як поручителя, ОСОБА_5 не зазначає, яким саме чином ці зміни основного договору вплинули на збільшення обсягу відповідальності поручителя, враховуючи, що істотні умови щодо суми кредиту, розміру відсоткової ставки, кінцевого строку повернення кредиту змінено не було.

Дослідивши надані докази в сукупності та враховуючи, що згідно із частиною першою статті 559 ЦК України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених зустрічних позовних вимог про припинення поруки.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6 890 грн. 00 коп., а також з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп. (за заявлені зустрічні позовні вимоги немайнового характеру).

На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/02/2007/840-К060 від 08.02.2007 р. в розмірі 34 086,19 доларів США, що еквівалентно 728 946 грн. 54 коп., а саме: 31 554, 23 доларів США, що еквівалентно 674 799 грн. 58 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2 202,69 доларів США, що еквівалентно 47 105 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками, 329,27 доларів США, що еквівалентно 7 041 грн. 57 коп. пеня.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди та іпотечного договору - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір на користь держави в розмірі 6 890 грн. 00 коп., по 3 445 грн. 00 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: