Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 320/9165/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Л.Е.
Провадження № 22-ц/778/2637/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

Дзярука М.П.,

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 15.02.1990 року він як воїн-інтернаціоналіст першочергово отримав 3-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

У 1993 році відбувся обмін вищевказаної квартири на квартиру у АДРЕСА_1, куди він переїхав разом зі своєю родиною.

У грудні 2006 року він посварився з дружиною та пішов з квартири, мешкав в іншому місці. А в подальшому дізнався, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.02.2007 його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Після ухвалення вищевказаного рішення він зареєструвався у своїх знайомих у с. Новобогданівка Мелітопольського району.

На даний час позивач не має постійного житла, а так як квартиру за адресою: АДРЕСА_2, отримував саме він, як учасник бойових дій, вважає, що має право проживати у вказаній квартирі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказану квартиру.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття (ч. 2 ст. 107 ЖК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до протоколу № 3 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Мелітопольського сільського будівельного комбінату від 15.02.1990 року ОСОБА_3 було виділено 3-кімнатну квартиру № 3 в 26-квартирному будинку по АДРЕСА_4, склад родини - 4 особи (а.с. 10, 11).

Позивач посилається на те, що в подальшому було здійснено обмін зазначеної квартири на квартиру АДРЕСА_3, однак докази на підтвердження вказаного факту не надані.

Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2007 року ОСОБА_3 було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 12 лютого 2007 року (а.с. 9).

Позивача було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення суду 15.05.2008р., а з 21.05.2008р. позивач має зареєстроване місця проживання за адресою: АДРЕСА_5, що вбачається з копії паспорту громадянина України (а.с. 4-5).

Відповідно до довідки голови квартального комітету № 105 Мелітопольської міськради від 25.05.2015р. позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 8).

28.02.2007 ОСОБА_3 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що з листопада 2004 року він з ОСОБА_4 фактично припинив сімейні відносини (а.с. 34).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.04.2007 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (а.с. 35).

Враховуючи, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2007 року ОСОБА_3 було визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 зазначене рішення набрало законної сили, позивач добровільно виселився зі спірної квартири, постійно мешкає за іншою адресою і зареєстрований також за іншою адресою, а відповідачі згоди на вселення позивача не надали, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано кому на час ухвалення рішення належить право власності на квартиру АДРЕСА_3, а позивач є співвласником спірної квартири, тому, відповідно, має право користування спірною квартирою, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, на час ухвалення оскаржуваного рішення - 16 березня 2016 року, спірна квартира перебувала у комунальній власності.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2016 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях відповідачам. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: