Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 9 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

30 червня 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 61 723, 02 грн. кредитної заборгованості.

Рішенням Костопільського районного суду від 9 листопада 2015 року позов задоволено. З відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 січня 2008 року у сумі 67 723, 02 грн., з яких: 14 922, 42 грн. - заборгованість за кредитом; 40 909, 43 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 475, 79 грн. - пеня та комісійні; 2 915, 38 грн. та 500 грн. штрафи.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідачка посилалася на те, що до початку розгляду справи по суті нею була подана заява про застосування позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороню у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Після закінчення строку дії договору банк не видавав їй жодних грошових коштів, а також нової платіжної картки.

Із заяви, яка є у матеріалах справи, видно, що вона отримала картку ще у 2008 році, строк дії якої закінчився 28 лютого 2011 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг останній платіж за кредитним договором необхідно було здійснити до 28 лютого 2011 року. Позивач же звернувся до суду із позовом лише 26 червня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Покликаючись на ці обставини, відповідачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи позов банку, місцевий суд виходив з його обґрунтованості та вважав, що позовна давність позивачем не пропущена. При цьому суд, порушивши принцип диспозитивності цивільного судочинства, який установлений ст. 11 ЦПК України, безпідставно вийшов за межі заявлених у справі позовних вимог і на користь позивача з відповідачки стягнув не 61 723, 02 грн., про що просив позивач у поданій позовній заяві, а 67 723, 02 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що 24 січня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала у банку кредитний ліміт на платіжну картку у сумі 15 000 грн. під 30 % річних на строк дії платіжної картки (а. с. 7).

В порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідачка узяті на себе зобов'язання за кредитним договором порушила і станом на 30 квітня 2015 року допустила заборгованість перед банком на загальну суму 61 723, 02 грн., з яких: 14 922, 42 грн. - заборгованість за кредитом; 40 909, 43 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 475, 79 грн. - пеня та комісійні; 2 915, 38 грн. та 500 грн. штрафи.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачкою вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України).

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), які є частиною кредитного договору сторін від 24 січня 2008 року, було обумовлено, що договір сторін діє впродовж 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк.

Підпунктами 3.1.1. і 3.1.3. Правил користування платіжною карткою (які є складовою частиною Умов та правил) передбачено, що термін дії картки зазначений на звороті картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при збереженні інших умов продовження, передбачених договором.

Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення за процентами - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (а. с. 8-14).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Незважаючи на те, що строк дії платіжних карток відповідачки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (які за твердженням позивача були видані ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору б/н у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 15 000 грн. від 24 січня 2008 року) згідно з наданими позивачем електронними витягами був обмежений лютим 2010 року(а. с. 50, 58), сторони у справі визнали (і це підтверджено двома анкетами-заявами відповідачки від 24 січня 2008 року), що насправді термін дії цих карток був визначений строком на три роки (а. с. 7, 56).

Таким чином, термін дії карток відповідачки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 закінчився в останній день лютого 2011 року.

Достовірних і переконливих доказів про те, що після закінчення терміну дії зазначених платіжних карток відповідачці банком були видані, а позичальником отримані нові платіжні картки, у матеріалах справи немає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору сторін були передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізували обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлювали самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зважаючи на те, що згідно з підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою термін погашення кредиту у повному обсязі для відповідачки ОСОБА_1 настав не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, термін дії яких сторонами був визначений лютим 2011 року, початком перебігу позовної давності для позивача слід вважати 1 березня 2011 року.

Проте до суду із даним позовом банк звернувся лише 26 червня 2015 року, тобто вже після збігу трирічного строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що погашення відповідачкою кредиту, яке нібито мало місце у травні та червні 2012 року, відповідно до правил ч. 1 ст. 264 ЦК України потягнуло за собою переривання перебігу позовної давності, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки, як убачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, насправді зазначені платежі на погашення кредиту були сплачені відповідачкою не у добровільному порядку, а утримані самим позивачем із пенсійного рахунку ОСОБА_1, який був відкритий нею у цьому ж банку ще до серпня 2012 року, без відповідного на те вільного волевиявлення відповідачки (а. с. 5зв., 50, 52, 54).

Крім того, у справі немає достовірних і переконливих доказів про те, що відповідачка була ознайомлена з Правилами користування платіжною карткою (редакція яких позивачем неодноразово змінювалася) саме в редакції, яка передбачала договірне списання коштів з інших рахунків ОСОБА_1, що були відкриті у цьому банку.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому з урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 256-258, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду від 9 листопада 2015 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству Комерційний банк „ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: