Справа № 357/1845/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3870/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 26 18.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Гуля В.В., Березовенко Р.В.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Правекс-Банк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановила :

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.09.2008 року ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», уклали кредитний договір № 739 - 183/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 29 888 доларів США строком до 30.09. 2015 року. Договором про внесення змін та доповнень від 25.02.2009 р. до даного кредитного договору сторони домовились, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно, шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту у додатку №2 до цього договору. Договором про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 р. було встановлено новий графік, який викладено у додатку № 1 до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені Договори поруки № 739 - 183/08Р від 30.09.2008 року, за умовами яких поручителі зобов'язалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Позивач зазначав, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо вчасного та належного повернення коштів, а тому виник борг загальний розмір якого, станом на 18.06.2015 року, становить 41 850 (сорок одна тисяча вісімсот п»ятдесят) дол. 06 центів США, з яких: кредит - 26 628, 51 дол. США та проценти - 15 221, 55 дол. США, а щодо стягнення нарахованої пені, - банк не ставить вимогу про її стягнення. Позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказаний розмір боргу за кредитним договором та судові витрати по справі.

Позивач просив справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримав.

Ухвалу суду від 21.03.2016 року про витребування доказів позивач залишив без реагувавання, витребувані документи не надав..

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просила суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустив строки звернення до суду з даними вимогами, що є підставою для відмови в позові, про що вона надала до суду письмову заяву.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, жодних клопотань чи заяв не подали.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 30 вересня 2008 року був укладений кредитний договір № 739 - 183/08Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 29 888 дол.США строком до 30.09. 2015 року. За умовами цього договору, банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 356 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця (п. 4.4. Кредитного договору), а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Дане підтверджено копією кредитного договору (а.с.10-13).

Згідно п. 4.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку. Встановлено, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитними договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 29 888 дол. США.

Договором про внесення змін та доповнень від 25.02.2009 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 2 до цього договору (а.с.22).

Договором про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 р. до кредитного договору № 739-183/08Р від 30.09.2008 року сторони домовились, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку № 1 до цього Договору (а.с.21,18).

На забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 ОСОБА_4 укладено Договори поруки № 739 - 183/08Р від 30 вересня 2008 року (а.с. 23,24) .

За умовами вказаних Договорів поруки, поручителі зобов'язалися нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником ОСОБА_2 в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п. 1.1. Договору поруки).

Пунктом 1.3.,2.3 Договорів поруки передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку, останній направляє на адресу поручителя офіційного листа з викладенням змін або доповнень.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 18.06.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 26 628,51 дол. США. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який просить позивач стягнути з відповідачів в солідарному порядку станом на 18.06.2015 року становить - 41 850,06 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. складає 1 020 428,38 грн.,, з яких: кредит - 26 628, 51 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. становить 649 281, 92 грн.; проценти - 15 221, 55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18.01.2016 р. становить 371 146,46 грн.; загальний розмір пені, яку банк розрахував за порушення умов договору становить 21 942,47 дол. США. Проте, користуючись своїм правом позивача, ПАТ КБ «Правекс-Банк» не ставить вимогу про стягнення з відповідачів розміру пені( неустойки) (а.с. 6-9).

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача наголошувала на порушення позивачем положень Інструкції про здійснення касових операцій банками в Україні, оскільки відсутній документ, який би підтверджував отримання позичальником кредиту та договір про відкриття банківського рахунку позичальнику. Крім того, вказувала на те, що позивач звернувся до суду з пропуском термінів позовної давності, який просила застосувати.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правової позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Умови зазначеного вище кредитного договору свідчать про те, що поряд із встановленням строку дії договору - до 30.09.2015 року, сторони погодили також строки виконання позичальником зобов'язань, що виникають на основі Кредитного договору та Договорів про внесення змін та доповнень до цього кредитного договору від 25.02.2009 р. і від 07.09.2010 року.

Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 04.03.2010 року в розмірі 738,75 дол. США, а за відсотками - 07.09.2011 року в розмірі 350 дол. США (а.с. 8-9).

Пунктом 9.2.Кредитного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору припиняється достроково на 1-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника

Матеріали справи містять копії двох листів, які були направлені відповідачу ОСОБА_2 щодо припинення строку користування кредитом (а.с.96,97).

Так, в листі банку від 15.03.2012 року повідомлялося про припинення строку користування кредитом та негайного у строк до 01 квітня 2012 року повернення кредиту; у листі ТОВ «Кредит Колекшн Груп» заявлено вимогу про сплату боргу у розмірі 29 473,51 дол. США в термін до 25.04.2012 року. У вимозі зазначено, що ТОВ «Кредит Колекшн Груп» діяло на підставі договору доручення і довіреності від імені банку.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходив з того, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а тому початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Встановлено, що позичальник 07.09.2011 року востаннє вніс платіж, а з жовтня 2011 року - взагалі припинив вносити кошти на погашення кредиту; згідно умов договору і договору про внесення змін та доповнень від 07.09.2010 року відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний був погашати заборгованість за графіком погашення кредиту до 10.10.2011 року, а тому, саме з цього часу у позивача виникло право на звернення з вимогами до боржника про стягнення кредитної заборгованості, проте з вимогами до суду позивач звернувся 09.02.2016 року, що свідчить про пропущення останнім строку позовної давності.

Згідно правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою, суд зробив висновок, про те, що «пред»явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання й був зобов»язаний пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати». Проте цього не зробив.

Крім того, як вже наголошувалося, умовами договорів поруки, а саме пунктом 1.3., 2.3 передбачено, що поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або цього договору кредитором в односторонньому порядку, останній направляє на адресу поручителя офіційного листа з викладенням змін або доповнень.

Будь-які докази тому, що позикодавцем на ім.»я поручителів надсилалися офіційні листи щодо змін та доповнень, внесених сторонами у кредитний договір від 25.02.2009 року та від 07.09. 2010 року матеріали справи не містять, доказів цьому позивач не надав. З вимогами про дострокове погашення суми заборгованості за кредитним договором позивач до поручителів не звертався. В той же час, з листів банку про припинення строку користування кредитом та погашення боргу у повному обсязі до 01 квітня 2012 року та ТОВ «Кредит Колекшин Груп» з вимогою про погашення достроково суми кредиту та кредитної заборгованості до 25 квітня 2012 року встановлено, що вказані вимоги надсилалися боржнику ОСОБА_2, повідомлення про невиконання боржником боргових зобов»язань та припинення строку користування кредитом та пропозиції щодо дострокового погашення кредитних зобов»язань на адресу поручителів не надходили.

З огляду на викладене, колегія вважає обґрунтованими висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача у зв»язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновки суду, викладені в рішенні, не спростовують.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Правекс-Банк" - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :