Справа № 135/38/16-ц
Провадження у справі № 2/135/22/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді - Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2, в якій просив розірвати між ними шлюб, зареєстрований Ладижинським відділом РАГС Тростянецького району Вінницької області 09.08.2009 за актовим записом №103 та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за його місцем проживанням.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу із відповідачем у справі вони мають дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини між ними припинені з початку 2015 року, оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає разом із сім'єю та спільного господарства не веде, відмовилась виконувати свої материнські обов'язки щодо малолітнього сина ОСОБА_3, залишила його без належного догляду на його повне утримання. На початку 2015 року відповідач разом із сином ОСОБА_4 залишила сім'ю і переїхала проживати окремо від них. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як вона не приймає участі у вихованні їхнього сина, який знаходиться на його повному утриманні та вихованні. Позивач повній мірі забезпечений житлом, має стабільний високий заробіток, працює на Ладижинській ТЕС, не має проблем зі здоров'ям, а тому в змозі виховувати дитину самостійно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснивши, що дійсно 09 серпня 2009 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого вони мають дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини між ними припинені з початку 2015 року. Спільне життя з позивачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. На даний час між ними у добровільному порядку вирішено питання щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей, а саме: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 після припинення між сторонами шлюбних відносин залишився проживати разом із нею та перебуває на її повному утриманні, а син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з відповідачем ОСОБА_2, який у повній мірі забезпечує дитину належним рівнем виховання, утримання та розвитку дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09 серпня 2009 року Ладижинським відділом РАГС Тростянецького району Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів за актовим записом №103 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають дітей - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с. 5), який проживає з батьком та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю. Сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння між подружжям. На даний час в сім'ї склалась ситуація, за якої фактично шлюбно-сімейні відносини припинились. Обоє наполягають на розірванні шлюбу.

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.

Так відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що кореспондується із ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, між ними відсутні взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, миритися вони не бажають, обоє наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін, а також враховуючи, спільну згоду сторін про визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини із позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 64, 174, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 09 серпня 1998 року Ладижинським відділом РАГС Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 103 розірвати.

Визначити, що ОСОБА_2 під час державної реєстрації розірвання шлюбу вибрала прізвище «ОСОБА_2».

Визначити місцем проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів після його оголошення до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя