Справа № 149/3594/15-ц Провадження № 22-ц/772/966/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коровай», третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання договору поруки припиненим, -

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 66233 від 29.11.2006 року.

Позов мотивовано тим, що 29.11.2006 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Коровай» було укладено кредитний договір, відповідно до якого товариство отримало кредит у розмірі 1 260 000 грн. під 17% річних.

У забезпечення виконання зобовязання, між ТОВ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 цього ж дня було укладено договір поруки.

В порушення умов договору поруки між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Коровай» було укладено дві додаткові угоди до кредитного договору, внаслідок чого, як вважає позивач, було збільшено обсяг його відповідальності як поручителя без його згоди, а отже, відповідно до положень ЦК України, порука припинилась.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.01.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, судом не враховано, що згідно нового графіку погашення заборгованості обсяг відповідальності поручителя збільшено; хоча на додатковій угоді і стоїть підпис позивача, проте як поручитель він згоди не надавав; судом не враховано, що при вирішенні спору за позовом АТ «Дельта Банк» до ТОВ «Коровай» не встановлювався факт збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки він не предявляв зустрічного позову, а від так судом помилково зроблений висновок, що наявність рішення суду від 16.06.2014 року виключає можливість застосування ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.11.2006 року між ТОВ «Коровай» та АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 1260000 грн., який, відповідно до п.1.2.2 Договору, позичальник зобовязаний повернути не пізніше 28 листопада 2013 року.

Кредит повинен погашатись рівними частинами відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору (а.с.8)). Згідно графіку погашення кредиту позичальник зобовязався повернути суму боргу до 28.11.2013 року.

29.11.2006 року між Банком та ОСОБА_2, в забезпечення виконання зобовязання ТОВ Коровай» за кредитним договором, укладено договір поруки.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

02 березня 2009 року ОСОБА_2, як директором ТОВ «Коровай» було підписано додаткову угоду до кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився, і, враховуючи наявність рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за даним кредитним договором ( в т.ч. з ОСОБА_2 як поручителя), підстав для визнання договору поруки в порядку ст. 559 ЦК України не має.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для застосування ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В серпні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до ТОВ «Коровай», СТ «Уланівський комбінат хлібопродуктів», СТ «Томашпільхліб», ТОВ «Трейд Ін вест і К», ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.06.2014 року, (в частині, яка стосується позивача) стягнуто солідарно з ТОВ «Коровай» та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість зі сплати кредиту в сумі 997499,12 грн. заборгованість зі сплати відсотків в сумі 732498,47 грн. та пеню в сумі 31831,75 грн. Цим же рішенням стягнуто в солідарному порядку заборгованість з інших поручителів за даним кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суд ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволено вимоги кредитора до поручителя, який вправі під час розгляду справи за позовом Банку стверджувати про наявність підстав передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, підстав для визнання договору поруки припиненим не має.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, а її мотиви не спростовують вірного висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: