Справа №481/477/16-ц 02.08.2016 02.08.2016 02.08.2016
Провадження №22-ц/784/1714/16 Головуючий у 1-й інстанції - Уманська О.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

2 серпня 2016 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування - Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей без згоди та супроводу матері,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про надання йому дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей без згоди та супроводу матері, в період з 27 липня по 20 серпня 2016 року з метою оздоровлення до Грузії.

Позивач зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з ним, а також сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з відповідачкою.

Посилаючись на те, що діти в період канікул потребують відпочинку та оздоровлення на морському узбережжі, а також зазначене сприятиме розширенню їх світогляду, позивач просив про задоволення його позову.

В письмових запереченнях та в судовому засіданні відповідачка посилалась на те, що оздоровити дітей можливо на території України, тому вона проти поїздки позивача з дітьми за її межі.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Надано дозвіл на оформлення документів та тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Грузії разом із батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу матері ОСОБА_3 на період з 27 липня 2016 року по 20 серпня 2016 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що батьки малолітніх дітей не можуть дійти згоди стосовно здійснення тимчасової поїздки на період з 27 липня 2016 року по 20 серпня 2016 року дітей за межі України, що суперечить інтересам дітей, їх праву на відпочинок, оздоровлення та розширення світогляду.

Колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджуються з вимогами закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, ч. 2 ст. 313 ЦК визначено, що фізична особа, яка не досягла 14-ти років має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Зокрема, пунктом 4 ч. 1 Правил встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків не перебуває у пункті пропуску.

Статтею 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року, від якого мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-16).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новобузького районного суду від 24 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 6 березня 2012 року (а.с. 12).

Після розірвання шлюбних відносин сторони проживають окремо, донька ОСОБА_4 проживає з батьком, а син ОСОБА_5 з матір'ю.

Із матеріалів справи вбачається, що батьки дітей, як і їх діти характеризуються позитивно. 20 квітня 2016 року позивач у письмовій формі звернувся до відповідачки з проханням надати йому дозвіл на оформлення документів та тимчасовий виїзд дітей за межі України в період літніх канікул на відпочинок та оздоровлення, проте отримав відмову (а.с. 13, 21).

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач посилався на те, що виходячи із інтересів дітей, які потребують його уваги та перебуваючи на літніх канікулах мають право на відпочинок та оздоровлення, розширення світогляду, він має намір здійснити сумісний виїзд на відпочинок у Грузію в період з 27 липня по 20 серпня 2016 року з метою оздоровлення дітей на морському узбережжі, для чого здійснив відповідне бронювання в готелі (а.с. 24).

Із копій медичних документів на неповнолітніх та довідок Новобузької лікарні від 5 травня 2016 року, вбачається, що діти хворіють простудними захворюваннями, потребують оздоровлення на морських курортах, зокрема таке оздоровлення показане й на морських курортах Грузії (а.с. 22-23, 47-60).

Заперечення відповідачки проти позову зводяться до того, що діти можуть бути оздоровлені в Україні, а не за її межами.

Орган опіки і піклування - Новобузька райдержадміністрація у своєму висновку від 31 травня 2016 року, у вирішенні цього питання покладається на розсуд суду (а.с. 46).

Інших доказів, які стосуються предмета доказування у цій справі, матеріали справи не містять.

Усі наявні у справі докази у свої сукупності досліджені та оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 57-59, 64, 212 ЦПК України.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі про те, що оздоровлення дітей можливо на морських курортах України, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції її процесуальних прав також є необґрунтованим.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідачка завчасно 21 травня 2016 року була повідомлена про розгляд справи судом 1 червня 2016 року та приймала участь у її розгляді, надавала письмові та усні заперечення проти позову. Саме за її клопотанням судом оголошено перерву у розгляді справи до 14 червня 2016 року. Однак в судове засідання відповідачка не з'явилася, тому, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 158, 169 ЦПК, суд ухвалив рішення у її відсутності.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, відповідає інтересам малолітніх дітей.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: