Справа № 211/970/16-ц
Провадження № 2/211/1204/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 вересня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в м. Кривому Розі ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в м. Кривому Розі ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 13.06.2013 року вона є власником домоволодіння № 119 по вул. Пензенська в м. Кривий Ріг. Відповідач ОСОБА_3 є особою, який зареєстрований попереднім власником з 20.12.2010 року та до набуття нею права власності, однак добровільно звільнити належне їй домоволодіння не бажає. Факт мешкання у домоволодінні відповідача чинить їй перешкоди у користуванні домоволодінням, він не дбає про домоволодіння, не підтримує його у належному санітарному стані, не сплачує комунальні рахунки. У звязку з втратою права власності на домоволодіння попереднього власника у відповідача є відсутнім право користування вищевказаним домоволодінням. Просила суд у судовому порядку усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням в будинку № 119 по вул. Пензенській в м. Кривий Ріг та виселити його з домоволодіння.

У судовому засідання позивач та представник позивача, кожен окремо уточнену позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача, кожен окремо, проти задоволення позовних вимог заперечували, надавши заперечення, в яких зазначили, що відповідно до договору дарування від 13.03.2013 року позивачу належить вище зазначене домоволодіння. Дарувальник ОСОБА_5 є матірю позивача та відповідача. Отже сторони є рідними братом та сестрою. На час укладання договору дарування в спірному будинку мешкав та був зареєстрований відповідач. В пункті 4.5 вищенаведеного договору дарування зазначено, що Обдарованому відомо, що за адресою будинку, який є дарунком за цим договором, зареєстровано місце проживання Дарувальника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Обдарована заявляє, що не має жодних заперечень, щодо цього та послідуючого проживання зазначених осіб у вказаному будинку. Позивачем фактично не доведено допустимих і належних доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися власністю. Просили в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради в судове засідання не з'явився, надали відгук про розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду.

Вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази суд приходить висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13.06.2013 року належить домоволодіння № 119 по вул. Пензенська в м. Кривий Ріг ( а.с. 6 копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с. 7-8 копія договору дарування житлового будинку з господарчими побудовами). Згідно п. 4.5 договору дарування житлового будинку з господарчими побудовами, обдарованому відомо, що за адресою будинку, який є дарунком зареєстровано місце проживання дарувальника ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Обдаровувана заявляє, що не має жодних заперечень, щодо цього та послідуючого проживання зазначених осіб у вказаному будинку ( а.с. 7-8).

Згідно акту від 10.06.2016 року ОСОБА_3 з січня 210 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживав разом з матірю ОСОБА_5, яка померла 13.01.2016 року. Крім вказаних осіб в період з 2010 року по день складання акту в будинку ніхто не проживав ( а.с. 46 акт, а.с. 48 копія свідоцтва про смерть). ОСОБА_5 є матірю позивача та відповідача ( а.с. 7-8, а.с. 47 ).

У відповідності до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зважаючи на те, що відповідач не надав суду доказів того, що він постійно проживає разом з позивачем і вони ведуть з ним спільне господарство, в розумінні вказаних норм права, відповідач не є членом сімї власника будинку, проте залишається бути зареєстрованими у спірному будинку та проживати в ньому, в добровільному порядку з реєстраційного обліку в будинку не знімається, а його проживання перешкоджає позивачу, як власнику будинку в повній мірі реалізовувати своє право власності, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем прав позивача, як власника спірного будинку.

Так, відповідно до ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Отже, оскільки відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні її власністю, тому суд вважає, що для здійснення позивачем своїх прав, як власника щодо користування й розпорядження належним їй житловим будинком тому вона має право вимагати їх усунення.

Разом з тим, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;) припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому, суд приймає до уваги вимоги позивача в уточненому позові та вважає, належним способом захисту права власності позивача, порушення якого виявляється у наявності перешкод у користуванні належним їй житловим будинком, у даному випадку б припинення дії, яка порушує це право, а саме: позбавлення відповідача права користування вищевказаним житловим будинком та його виселення.

Отже враховуючи викладене, суд вирішуючи спір, керуючись ст. ст. 319, 321 ЦК України, виходить з того, що власником спірного домоволодіння є ОСОБА_1, відповідач не є членом її сім'ї, хоч і вселився до спірного домоволодіння і був зареєстрований у ньому на законних підставах, зокрема як член сім'ї колишнього власника, матері сторін. Оскільки чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника у частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, слід дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу в користуванні належним їй на праві власності будинком, шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житлом, та його виселення.

При цьому, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача та його представника, щодо надання згоди позивача при укладенні договору дарування на проживання у спірному домоволодінні відповідача, оскільки як встановлено в судовому засіданні і вказана обставина не заперечувалася сторонами, окремого договору між сторонами щодо порядку користування відповідачем, який не членом її сімї, спірним домоволодінням не укладено, крім того на теперішній час між сторонами є неприязні відносини, в результаті чого позивач не має змоги повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, що свідчить про те, що відповідачем дійсно чиняться перешкоди позивачу у користуванні їй належним їй майном.

Керуючись ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної в м. Кривому Розі ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням будинку 119, розташованого по вул. Пензенська у м. Кривому Розі, та виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з домоволодіння розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пензенська, буд. 119.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102 ( одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_6