АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4017/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2234/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на додаткове рішення Ленінського районного суду м Полтави від 13 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконкому Октябрської районної у м. Полтаві ради, Орган опіки та піклування виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м Полтави від 24 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Додатковим рішенням цього суду від 13 червня 2016 року вирішено питання про судові витрати, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4383 грн., а всього 4870 грн. 20 коп. В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про направлення справи за підсудністю відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині розміру витрат на правову допомогу адвоката, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність та невідповідність розміру цих витрат фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення змінити, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні вимог щодо стягнення 4383 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що при ухваленні рішення від 24 березня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, Ленінським районним судом м. Полтави не було вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

В травні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення з цього питання.

Постановляючи додаткове рішення про присудження з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. судового збору та 4383 грн. витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що понесенні позивачем, на користь якої ухвалено рішення, судові витрати підтверджено доказами, наданими суду під час розгляду справи, та їх розмір відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Колегія суддів не вбачає підстав до скасування додаткового рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.ст. 79, 84 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Як розяснено у п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 вересня 2015 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1308, виданого 15.07.2005 року, було укладено адвокатську угоду № ФО 24/15 про надання правової допомоги у справах про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_5 та про поділ майна, набутого під час шлюбу.

Аналогічну угоду ОСОБА_3 було укладено з адвокатським бюро «Олега Головкова» (договір № 03-09/15 від 03 вересня 2015 року).

Пунктом 3.1. вказаної Угоди та Договору встановлено, що «Замовник сплачує виконавцеві плату за надані юридичні послуги в розмірі 487 грн. за годину».

Відповідно до акту виконаних робіт, загальний час, витрачений адвокатом для надання правової допомоги у справі про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, склав 9 годин, вартість робіт відповідно склала 4383 грн., що їх згідно рахунку-фактури № СФ 0000034 від 24.12.2015 року було оплачено ОСОБА_3, що підтверджується квитанцією АТ «УкрСибБанк» від 25 грудня 2015 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України « Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальну заробітну плату у 2015 році встановлено у розмірі 1218 грн. на місяць, отже, сплачені ОСОБА_3 кошти за надання правової допомоги не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах.

Таким чином, стягуючи додатковим рішенням з відповідача на користь позивача судові витрати, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлені позивачем суми відносяться до судових витрат, понесені останньою у зв'язку з розглядом даної справи, та їх розмір документально підтверджено й обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги щодо часу 5 годин, витрачених адвокатом ОСОБА_4 на підготовку, складання та оформлення позовної заяви про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_5, на що, на думку апелянта, достатньо і 30 хвилин, ґрунтуються на припущеннях і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші обставини, на які посилається відповідач, не є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м Полтави від 13 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1