Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4901/15-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 44 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради про виселення без надання іншого жилого приміщення

за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради про визнання права власності на житло

за апеляційними скаргами Житомирської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Житомирська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК України. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вищевказана квартира є комунальною власністю. У 1972 році особовий рахунок на дану квартиру було відкрито на ОСОБА_3, а у вересні 1978 року квартира опломбована у зв'язку із відселенням квартиронаймача. Відповідачі вселилися в дане житло, яке є ветхим, без ордера, та незважаючи на чисельні попередження про виселення, продовжують незаконно проживати.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до суду зустрічний позов, в якому просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю (ст. 344 ЦК України). Зазначили, що в кінці лютого 2001 року вони вселилися в спірне житлове приміщення з дозволу та відома житлово-експлуатаційних органів і Житомирської міської ради, в якому постійно проживають до цього часу. Оскільки даною квартирою користуються відкрито і безперервно більше 10 років, вважають, що є підстави для визнання за ними права власності на це майно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову Житомирської міської ради відмовлено за пропуском строку позовної давності. Крім того, відмовлено у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Житомирська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову, ухвалити нове рішення про виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житла. Міська рада посилається на те, що суд дійшов необґрунтованого висновку про неповажність причин пропуску строку позовної даності, та не прийняв до уваги докази, надані під час розгляду даної справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посилаючись на необ'єктивність та необґрунтованість рішення суду, просили його скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних вимог та ухвалити нове рішення про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Зазначили, що вони вселилися в квартиру наприкінці лютого 2001 року з дозволу начальника КВЖРЕП № 6, який надав їм ключі. При цьому, міськвиконком запевнив їх у тому, що у найближчий термін між ними буде укладено договір купівлі-продажу житла. Тому, вони вважають, що у них були всі підстави розраховувати на придбання даного житла у власність, а відтак, суд повинен був застосувати до даних правовідносин положення ст. 344 ЦК України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга Житомирської міської ради підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхиленню, враховуючи наступне.

Порядок користування жилими приміщеннями, зокрема у будинках державного і громадського житлового фонду, врегульовано розділом ІІ ЖК України.

Так, відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Встановлено, що житловий будинок № 89 по вул. Перемоги (раніше - вул. К.Лібкнехта) в м. Житомирі належить до комунальної власності міста Житомира, перебуває на балансі та обслуговується КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради, а квартира № 3 в цьому будинку має статус житлового приміщення (а.с. 9, 55, 60).

Рішенням виконкому Богунської районної Ради народних депутатів м. Житомира від 19.12.1984 року № 507 затверджено акти обстеження технічного стану житлових будинків, у тому числі будинку № 89 по вул. Перемоги (раніше К.Лібкнехта), який за висновком комісії з обстеження технічного стану визнаний ветхим (а.с. 56 - 59). Особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 станом на 27.03.2015 року закритий (а.с. 10-12).

Під час апеляційного розгляду відповідачі пояснили, що у лютому 2001 року вони з дозволу колишнього начальника КП «ВЖРЕП № 6» вселилися у вищевказану квартиру, в якій проживають до цього часу. При цьому, їм були надані ключі від вхідних дверей, а міськвиконком у листопаді 2002 року запевнив їх, що найближчим часом вирішить питання про продаж цієї квартири (лист від 29.11.2002 року а.с. 42). Однак, до даного часу продаж не здійснено. Ордер на житло вони не отримали, оскільки будинок є ветхим. Рішення про їх вселення також відсутнє.

Представники міськради та КП «ВЖРЕП № 6» в судовому засіданні підтвердили, що відповідачі з лютого 2001 року проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Ордер на заселення у дану квартиру їм не видавався, відповідне рішення не виносилося. Крім того, вони не можуть пояснити хто дозволив відповідачам вселитися у спірне житло та надав ключі від квартири.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 25.07.1997 року була постійно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 або 126, кв. 75а (а.с. 18). Знята з реєстраційного обліку за даною адресою 14.01.2015 року, у зв'язку із продажем цієї квартири.

З приводу вказаних обставин ОСОБА_1 пояснила, що вищевказану квартиру було приватизовано на двох осіб, в тому числі і на неї. А у подальшому за її згодою продано, у зв'язку з чим вона знялася з реєстрації і на даний час ніде не зареєстрована. Крім того, міськвиконком зняв її з квартирного обліку, оскільки вона не зареєстрована у м. Житомирі.

ОСОБА_2 з 22.02.2012 року по даний час зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 і області (а.с. 19).

КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради неодноразово складало акти про відмову відповідачів виселитися зі спірного житла (а.с. 5-8).

Крім того, у березні 2004 року виконком Житомирської міської ради звернувся до ОСОБА_1 з позовом про виселення, у зв'язку із самовільним вселенням в квартиру АДРЕСА_1. У серпні 2010 року даний позов залишено без розгляду (а.с. 63-65). У 2012 році Житомирська міська рада двічі намагалася подати аналогічний позов до суду, проте він не був прийнятий Богунським та Корольовським районними судами м. Житомира з різних підстав (а.с. 66, 67).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі зайняли спірне приміщення самоправно, оскільки їм не надавався ордер для вселення, у передбаченому законом порядку. Проте, відмовляючи у задоволенні даного позову за пропуском строку позовної давності, судом не враховано наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 268 ЦК України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється. Проте зазначений у даній статті перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, не є вичерпним, у законі може бути передбачені й інші вимоги, на які позовна давність не поширюється.

При встановленні цього переліку Цивільний Кодекс виходить зі специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту тут, як правило, є право, не обмежене в часі. Так, не поширюється давність на вимоги власника або іншого володільця про усунення будь-яких порушень його права, хоча її порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

Оскільки названі порушення мають триваючий характер, то постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця.

Отже, предмет захисту в даних правовідносинах не обмежений в часі, тому власник майна може пред'явити позов про виселення у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав, оскільки воно триває і на час пред'явлення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Житомирської міської ради підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по задоволення позову.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Так, згідно із ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселилися у спірне житло без відповідного рішення міськвиконкому та ордера, у зв'язку з чим 2004 року власник майна намагається захистити своє порушене право в судовому порядку. Відтак, є безпідставними доводи відповідачів про те, що володіння майном є добросовісним, оскільки власник не відмовлявся від права власності на належне йому нерухоме майно.

Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 протягом тривалого часу мали постійне місце реєстрації за іншою адресою у м. Житомирі та в Житомирській області. ОСОБА_1 була забезпечена іншим житлом, яке приватизувала і продала.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог міської ради, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів у дольовому порядку судовий збір, сплачений під час подання позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 2) та апеляційної скарги в сумі 267 грн. 30 коп. (а.с. 84), тобто по 255 грн. 45 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Житомирської міської ради, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Житомирської міської ради по 255 грн. 45 коп. судового збору з кожного.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді