У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів у зв'язку із невиконанням умов договору позики та відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочинів отримання грошей за розписками недійсними,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 вересня 2005 року позивач надав ОСОБА_6 в борг грошові кошти у розмірі 119 614 грн та 06 листопада 2005 року - 14 тис. доларів США, про що були складені розписки. Зазначав, що розписки були безстроковими, а відповідач зобов'язався повернути отримані ним кошти на першу вимогу. 20 лютого 2014 року він письмово звернувся до відповідача з приводу повернення боргу, проте отримав відмову. Позивач просив стягнути з відповідача борг у сумі 119 614 грн, 3 % річних - 3 079 грн, інфляційні нарахування - 5 621 грн та моральну шкоду - 10 тис. грн.

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсними правочини отримання грошей, які підтверджені розписками від 07 вересня 2005 року та від 06 листопада 2005 року. Посилався на те, що він дійсно отримував гроші від ОСОБА_2, але не в борг, а на оплату інвестиційного договору на будівництво однокімнатної квартири для родини ОСОБА_2. Інвестовану квартиру за вказаним договором та за їх усною домовленістю, планували передати дочці ОСОБА_2 У січні 2006 року його дружина - ОСОБА_4 передала право на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 Посилання ОСОБА_2 про те, що між ними був укладений договір позики, не відповідає дійсності, оскільки такі договори не укладалися, а розписки були написані на його прохання без наміру створення правових наслідків.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано правочини отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_2 за розписками від 07 вересня 2005 року та від 06 листопада 2005 року, як за договорами позики, недійсними.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин і наявних доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів у зв'язку із невиконанням умов договору позики та відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочинів отримання грошей за розписками недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов