22-ц/775/242/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Ікорська Є.С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.

суддів - Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 02 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, витребування майна та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

14 квітня 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2, в остаточно уточненій редакції якого просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.12.2006 року, витребувати вказану квартиру, з визнанням права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з ОСОБА_7 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1994 року, в належній йому однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя. 23.06.2006 року вони офіційно уклали шлюб в Маріупольському міському відділі РАЦС, актовий запис № 379. З осені 2006 року стан здоровя ОСОБА_7 різко погіршився. 27.06.2007 року при черговому огляді невролога, ОСОБА_7 вставлено діагноз: ДЕП III при церебросклерозі, наслідки інсультів (1996-2006 р.р.) з правобічною пірамідальною недостатністю. 04.11.2007 року ОСОБА_7 помер від церебросклерозу. Після смерті чоловіка їй стало відомо, що останнім, за допомогою приватного нотаріуса ОСОБА_8, вдома, 01.12.2006 року з ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири. Згодом набувач подарував квартиру донці ОСОБА_5 (договір дарування № 2401 від 08.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9С.), а ОСОБА_5 в свою чергу 09.10.2007 року продала квартиру ОСОБА_2 Вважає, що ОСОБА_6, знайомий її чоловіка по роботі, оформив договір купівлі-продажу, скориставшись хворобливим станом чоловіка та її відсутністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 18.08.2011 р. правонаступником відповідача ОСОБА_6, у звязку зі смертю 02.11.2010 року, визнана ОСОБА_10

Заочним рішенням Жовтневого районного суду в м.Маріуполі Донецької області від 02 липня 2012 року позов - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений 01.12.2006 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вказану квартиру, з визнанням за позивачем права власності на неї в порядку спадкування. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 3042 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду в м.Маріуполі Донецької області від 02 липня 2012 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що квартира в користуванні позивача ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_7 не перебувала, тому вона не є спадкоємицею. Згідно повідомлення Першої Маріупольської державної контори, після померлого ОСОБА_7 спадкова справа не відкривалася, отже, позивач не є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, а тому, її права, як спадкоємця спірними договорами купівлі продажу та дарування не порушені. Суд безпідставно не притягнув до участі у справі в якості відповідача, Маріупольську міську раду, як спадкоємця спірної квартири. Останнім власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2007 року є ОСОБА_2, а не ОСОБА_5 (а.с. 56-82). Отже суд не мав законних підстав витребувати спірну квартиру у ОСОБА_5, оскільки на час ухвалення рішення власником цієї квартири вона вже не була. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, а тому набута нею квартира не може бути витребувана на користь позивача в разі визнання попередніх договорів відчуження квартири недійсними. Висновки суду про невчинення договору купівлі-продажу спірної квартир від 09.10.2007 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, внаслідок відсутності реєстрації в БТІ м. Маріуполя, є передчасними, оскільки обидві сторони своє волевиявлення оформили в нотаріальній формі. Що до реєстрації цього договору в БТІ м. Маріуполя, то цей обовязок покладений тільки на одну із сторін на що друга сторона ніяк не може вплинути. Таким чином, по відношенню до ОСОБА_5 договір купівлі-продажу є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, а не з моменту його державної реєстрації. Що стосується ОСОБА_2, то вона не змогла здійснити державну реєстрацію у звязку із тим що вже після його укладення, 07.05.2010 року. на квартиру було накладено арешт внаслідок розгляду позову ОСОБА_4

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11, діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.(т.2 а.с.51)

Правонаступник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_12, залучена до розгляду справи, на підставі ухвали Апеляційного суду від 26.10.2016 року, внаслідок смерті позивача 02.01.2016 року, просила скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.(т.2 а.с.192)

Відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтвердженням чого є телефонограми, зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.(т.2 а.с. 218,219)

Від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.(т.2 а.с.222)

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України не явка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги правонаступника позивача, доводи представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказане рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 01.12.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя. Вказаний договір був укладений ОСОБА_7 в стані тимчасового розладу психічної діяльності в гострому періоді ішемічного інсульту. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено актом №459-а/626а посмертної судово-психіатричної експертизи від 20.12.2010 року. (т.1 а.с.126-136) ОСОБА_7 на час смерті 04.11.2007 року продовжував проживати, а позивач продовжує проживати в спірній квартирі. Доказів застосування заходів щодо виселення ОСОБА_7 та позивача із спірної квартири відповідачами не надано.

Під час розгляду справи судом першої інстанції з пояснень свідків та висновку експерта в сукупності встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_7 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Правомірно застосовані наслідки положень ч.1 ст.225 ЦК України, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України№ 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Проте, з висновками суду першої інстанції про витребування спірної квартири у ОСОБА_5 колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися.

Згідно положень п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Але з матеріалів справи вбачається, що після укладення 01.12.2006 року договору купівлі-продажу, 08.06.2007 року був укладений договір дарування, а потім 09.10.2007року договір купівлі-продажу спірної квартири.

За наслідками укладеного та нотаріально посвідченого 09.10.2007року договору купівлі-продажу набувачем квартири АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя є ОСОБА_2

Висновки суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений 09.10.2007 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, реєстровий номер 4047, не був зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою БТІ, а отже вважається не вчиненим є передчасними.

Згідно Аналізу ВСУ деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013 року право власності у набувача на об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін (наприклад, передача ключів від будинку не свідчить про набуття права власності на будинок за відсутності договору та державної реєстрації).

Тобто, з дня державної реєстрації у набувача виникає право власності на об'єкт нерухомості, що надає йому можливість розпорядитися придбаним обєктом. Проте відсутність державної реєстрації не свідчить про не вчинення договору купівлі продажу, наявність якого підтверджена посвідченням нотаріуса. Набувач в будь який час має можливість здійснити державну реєстрацію, обмеження в часі щодо якої законом не передбачені.

Відповідно п.3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо сторонами правочину, пов'язаного з переходом права власності (повного господарського відання) на нерухоме майно, не дотримано вимог закону стосовно правил державної реєстрації прав на таке майно, то сама лише ця обставина не є підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки зазначена реєстрація не є елементом форми правочину. Водночас необхідно мати на увазі, що згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які піддягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Проте для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей об'єкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири, тобто майно за відплатним договором було придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.(т.1 а.с.56)

Вказана обставина надає позивачу право витребувати майно від добросовісного набувача за правилами пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Частина перша статті 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В даному конкретному випадку майно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом.

Тому суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про повернення позивачу квартири відповідачем ОСОБА_2 про що і йшла мова в позові.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Проте, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення про витребування спірного майна у особи, яка ним вже не володіла.

Однак, це не означає, що ОСОБА_2 позбавлена можливості захисту своїх інтересів, адже вона може звернутися з відповідним позовом до особи, яка відчужила майно власника.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Не може погодитися колегія суддів апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції про визнанням за позивачем права власності на вказану квартиру.

У пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріали справи не містять обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме про видачу свідоцтва про право на спадщину, тому суд не мав підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя.

Доводи апеляційної скарги, що квартира в користуванні позивача ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_7 не перебувала, що вона не прийняла спадщину, а тому, її права, як спадкоємця спірними договорами купівлі продажу та дарування не були порушені - необґрунтовані.

В матеріалах справи має місце свідоцтво про укладення 23.06.2006 року шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Крім того має місце рішення Жовтневого районного суду в м.Маріуполі Донецької області від 24.02.2012 року, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7, померлим 04.11.2007 року на час відкриття спадщини за адресою: квартира АДРЕСА_2 в Жовтневому районі м. Маріуполя.(т.1 а.с.11,197, 198)

Вказані докази свідчать, що позивач є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину у передбачено законом порядку, а як наслідок права її укладеними договорами були порушені.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині витребування у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 та визнання за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру в порядку спадкування, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Витребувати у відповідача ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_4 на користь правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 02 липня 2012 року скасувати в частині витребування у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4, визнання за ОСОБА_14 право власності на вказану квартиру в порядку Позовні вимоги в частині витребування у відповідача ОСОБА_13 квартири АДРЕСА_4 на користь правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 задовольнити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_4, в порядку спадкування відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_15