Категорія: 24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчу Л.Я.,

суддів Подолюка В.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2-К.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги, за апеляційною скаргою позивача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне комунальне підприємство (далі - ДКП) «Луцьктепло» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем послуг по теплопостачанню, які надаються підприємством «Луцьктепло» у вказану квартиру. Однак, свого обовязку по оплаті послуг по теплопостачанню відповідач належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість по оплаті за надані комунальні послуги, яка станом на 01 жовтня 2015 року становить 2560,45 грн., з яких: 2560,45 грн. за опалення. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги на всю суму боргу відповідно до положень статті 625 ЦК України нараховані інфляційні у розмірі 2438,53 грн. та 3% річних в сумі 281,36 грн., що підтверджується розрахунком. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 942,64 грн., а також - інфляційні нарахування в розмірі 2280,44 грн. та 3% річних в сумі 332,46 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2016 року в задоволенні позову ДКП «Луцьктепло» відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем у період, за який позивач просить стягнути заборгованість, не було укладено договір про надання послуг по теплопостачанню. Крім цього, суд вважав, що позивачем не надані документи, що підтверджують надання споживачу послуг у заявленому обсязі і встановленої законодавством якості та правильність розрахунку суми заборгованості за наданими послугами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3.

З письмового розрахунку нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку ОСОБА_3 вбачається, що станом на 01 березня 2016 року за період з 01 листопада 2011 року утворилась заборгованість по оплаті за теплопостачання в сумі 942,64 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2280,44 грн. та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 332,46 грн.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Разом із тим, відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від оплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення відповідачеві надавалися, а відповідач їх приймав та частково оплачував.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не звільняють споживача від оплати за надані житлово-комунальні послуги, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по теплопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач має зобовязання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.

Статтям 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обовязок споживача оплатити надані послуги встановлено статтею 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 статті 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг), визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

В судовому засіданні встановлено, що нарахування за опалення здійснено позивачем згідно з тарифами, встановленими рішеннями Луцької міської ради від 29 грудня 2010 року № 877-1 (235,77 грн. за 1 Гкал), та згідно постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 650 від 06 червня 2014 року (399,89 грн. за 1 Гкал) та постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1171 від 31 березня 2015 року (710,90 грн. за 1 Гкал) (а. с. 67-77).

Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством.

Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Виходячи з тарифу за 1 Гкал кожного місяця виконується розрахунок фактичних витрат теплової енергії та вартість опалення 1 кв. м опалювальної площі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. № 151 затверджено Порядок проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості.

Цей Порядок визначає механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг (далі - виконавці) і фізичних та юридичних осіб (далі - споживачі), яким надаються послуги.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку.

Отже, за положеннями зазначених норм матеріального права наслідками ненадання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення є не звільнення споживача від оплати послуг, а є перерахунок розміру плати за надання послуг за формулою, визначеною у зазначеній Постанові.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені положення норм матеріального права та не врахував, що надання послуг неналежної якості може бути підставою для зменшення розміру їх оплати чи проведення перерахунку за неякісно надані послуги з опалення, що повинні здійснюватись відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а не підставою для звільнення від їх оплати взагалі. Відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача з вимогою про зменшення розміру оплати за надані послуги чи проведення перерахунку за неякісно надані послуги по теплопостачанню у встановленому порядку.

Відповідно до пунктів 33 -39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного звязку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обовязково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобовязаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, імя та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття. У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником обєднання споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

У матеріалах справи відсутні передбаченні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення акти-претензії або інші дані про повідомлення відповідачем ОСОБА_3 виконавця послуг (в даному випадку ДКП «Луцьктепло») щодо неналежної якості послуг або взагалі про їх відсутность.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про надання послуг з теплопостачання неналежної якості зроблений без достатніх на те правових підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимогах, позивач надав розрахунок заборгованості (а. с. 3, 33-34).

Дослідивши цей розрахунок, місцевий суд не прийняв його в якості належного та допустимого доказу, оскільки вважав, що позивач не надав належних доказів, на підставі яких він проводив даний розрахунок

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою, що згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості з урахуванням положень статей 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав суду доказів, які б спростували наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неналежності та недопустимості цього доказу.

Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що температура повітря в його квартирі у спірний період була менше норми. Також не надано доказів, що це сталось саме з вини позивача, оскільки позивач постачає теплову енергію шляхом відведення централізованого опалення до стояка в межах квартири та відповідальність за внутрішньобудинкову систему теплопостачання не несе.

Також суд не звернув увагу на те, що предметом даного спору є наявність або відсутність заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, а не якість та кількість наданих позивачем послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є - відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Таким чином, на думку колегії суддів ДКП «Луцьктепло» виконало свої зобовязання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобовязаний оплатити надані послуги.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК).

Із матеріалів справи убачається та не заперечується відповідачем, що ним періодично здійснювались оплата за послуги по теплопостачанню, зокрема така оплата здійснювалась у жовтні та листопаді 2013 року.

Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що позивач в липні 2015 року звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги.

20 липня 2015 року видано судовий наказ, який скасовано ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2013 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, вважає, що строк позовної давності переривався зверненням позивача із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 20 липня 2015 року та вчиненням боржником дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, у звязку із чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах заявленого позивачем строку.

Крім цього, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ДКП «Луцьктепло» та стягнення з відповідача на його користь заборгованості з оплати послуг за опалення за період з листопада 2011 року по 01 вересня 2012 року, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2557,80 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» суму боргу за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 942 (девятсот сорок дві) гривні 64 коп. на рахунок із спеціальним режимом використання п/р 70 філія Волинського обласного управління АТ «Державний ОСОБА_4 України», МФО 303398,

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» інфляційну складову боргу в розмірі 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) гривень 44 коп., три відсотки річних в розмірі 332 (триста тридцять дві) гривні 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» суму сплаченого та документально підтвердженого судового збору в розмірі 2557 (дві тисячі пятсот пятдесят сім) гривень 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: