АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2008/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Гончаренко Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівЗахарової А. Ф., Міщенка С. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року та на додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Лисянської селищної ради, ТОВ «Мегапром», КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_8 про визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця, визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташованої по АДРЕСА_1 та зобов'язання Лисянську селищну раду винести рішення про уточнення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, Лисянської селищної ради, ТОВ «Мегапром», КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_8 про визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року ОСОБА_9 придбав приміщення котельні за адресою АДРЕСА_1 за ціною 8 450 грн. у ТОВ «Мегапром». Відповідно до договору купівлі - продажу ОСОБА_6 був і залишається власником 21/50 частини виробничій будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, зокрема: підвального приміщення та всіх комунікацій будівлі, в тому числі і опалення приміщення.

Позивач стверджує, що він мав переважне право на купівлю приміщення котельні, оскільки є співвласником частини приміщення в цілому разом з ОСОБА_9

Про придбання вище вказаного приміщення позивач дізнався у січні 2009 року від директора ТОВ «Мегапром» під час передачі позивачем ТОВ «Мегапром» приміщень № 1, № 2 входу з лівого крила будівлі.

Крім того вважає, що приміщення коридору №1 на другому поверсі, яке було придбане ОСОБА_9 в 2005 році повинно бути в загальному користуванні всіх співвласників будівлі в рівних частках, оскільки воно є допоміжним.

09.12.2010 року позивач змінив свої позовні вимоги та просив суд перевести на нього права та обов'язки покупця за договором купівлі - продажу приміщення котельні, укладеного 11.04.2006 року між ТОВ «Мегапром» та ОСОБА_9 та визнати за позивачем право власності на приміщення. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 8450 грн. Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 07.09.2005 року, укладеного ТОВ «Мегапром» з ОСОБА_9 в частині придбання приміщення коридору на другому поверсі в будівлі по АДРЕСА_1 площею 37,3 кв.м. Стягнути з ТОВ «Мегапром» на користь ОСОБА_9 4707,26 грн. вартості коридору. Визнати недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташованої по АДРЕСА_1. Зобов'язати Лисянську селищну раду винести рішення про уточнення в рішенні №54 від 22.02.2006 року адреси розміщення приміщення газової котельні, на яку визнано право власності за ТОВ «Мегапром» з АДРЕСА_1.

Ухвалою Звенигородського районного суду від 08.04.2016 року провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташованої по АДРЕСА_1 та зобов'язання Лисянську селищну раду винести рішення про уточнення в рішенні №54 від 22.02.2006 року адреси розміщення приміщення газової котельні, на яку визнано право власності за ТОВ «Мегапром» з АДРЕСА_1 та провести реєстрацію права власності закрито та роз'яснено ОСОБА_6 право звернутись з даними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року ОСОБА_6 в задоволенні позову відмовлено та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_7 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 24846,43 грн.

Ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року ухвала Звенигородського районного суду від 08.04.2016 року про закриття провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташованої по АДРЕСА_1 та зобов'язання Лисянську селищну раду винести рішення про уточнення в рішенні №54 від 22.02.2006 року адреси розміщення приміщення газової котельні, на яку визнано право власності за ТОВ «Мегапром» з АДРЕСА_1 та провести реєстрацію права власності скасована та в цій частині направлена до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Лисянської селищної ради, ТОВ «Мегапром», КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_10 про визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні; зобов'язання Лисянської селищної ради винести рішення про уточнення в рішенні №54 від 22.02.2006 року адреси розміщення приміщення газової котельні, на яку визнано право власності за ТОВ «Мегапром» з АДРЕСА_1; зобов'язання Звенигородського відділення ЧОБОТІ здійснити реєстрацію права власності за ТОВ «Мегапром» на газову котельню, яка розташована в АДРЕСА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року та додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_6 подав апеляційні скарги, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року та додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року і прийняти нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідють зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Лисянської селищної ради, ТОВ «Мегапром», КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_8 про визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця, визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради №54 від 22.02.2006 року в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташованої по АДРЕСА_1 та зобов'язання Лисянську селищну раду винести рішення про уточнення в рішенні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано відповідних доказів неправомірності укладення між сторонами договору купівлі-продажу, зазначений ним коридор другого поверху не є місцем загального користування, так як ОСОБА_6 не має приміщень на другому поверсі будівлі. Приміщення котельні є окремою будівлею, збудованою ТОВ «Мегапром», та введено в експлуатацію в 2006 році, а тому воно не є спільною власністю співвласників виробничої будівлі що розташована в АДРЕСА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що позивач ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 03.12.2002 року купив, а ТОВ «Мегапром» продав 21/50 частин в виробничій будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається в цілому: стіни цегляні, нежитловою площею 585,9 м2 та має перший поверх та підвал. Під виробничею будівлею по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 2900 кв.м. (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року ТОВ «Мегапром» продав, а ОСОБА_9 придбав 2/25 частини нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається: кімната №11 площею 93,9 м2. Кімната №12 площею 22,5 м2. Загальна площа приміщень становить 116,4 м2, які розташовані на другому поверсі триповерхової будівлі, що має загальний вхід через перший поверх. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 2900 кв.м. (т. 1 а.с. 22).

Згідно договору купівлі-продажу від 07.09.2005 року ТОВ «Мегапром» продав, а ОСОБА_9 придбав 1/10 частини нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається: кімната №2 площею 16,2 м2. Кімната №3 площею 13,1 м2. Кімната №4 площею 68,1 м2, кімната №5 площею 9,0 м2 та коридор №1 - 37,3 м2. Загальна площа приміщень становить 143,7 м2, які розташовані на другому поверсі триповерхової будівлі, що має загальний вхід через перший поверх. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 2900 кв.м. (т. 1 а.с. 29).

Договором купівлі-продажу від 11.04.2006 року ТОВ «Мегапром» продав, а ОСОБА_9 придбав нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається: котельня, площею 21,7 м2. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 2900 кв.м. (т. 1 а.с. 44).

Вважаючи, що купівлею-продажем від 07.09.2005 року коридору на другому поверсі нежитлового приміщення порушено право позивача, так як даний коридор за твердженням позивача є місцем загального користування, ОСОБА_6 просить визнати договір купівлі-продажу в цій частині недійсним. Також ОСОБА_6 вважає, що йому, як співвласнику нежитлового приміщення, не запропонували взяти участь в купівлі котельні, яка за його твердженням є єдиним майновим комплексом з нежитловим приміщенням, то він як співвласник нежитлового приміщення має переважне право на його придбання, тому просить суд перевести на нього права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу від 11.04.2006 року, за яким ТОВ «Мегапром» продав, а ОСОБА_9 купила приміщення котельні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до договорів купівлі-продажу приміщень на другому поверсі нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, вбачається, що всі кімнати на другому поверсі перебувають у власності ОСОБА_9, а коридор на другому поверсі являється допоміжним приміщенням для обслуговування кімнат другого поверху, де позивач ОСОБА_6 не має у власності жодної із кімнат. Сходові клітини перебувають у спільній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_6, так як являються місцем доступу до їх приміщень на різних поверхах нежитлового приміщення на АДРЕСА_1

Не маючи у власності кімнат на другому поверсі приміщення, ОСОБА_6 не довів суду та не надав належних та допустимих доказів порушення його прав продажею ТОВ «Мегапром» ОСОБА_9 на другому поверсі коридору №1 загальною площею 37,3 м2.

Встановлено, що власником котельні на підставі свідоцтва про право власності від 20.03.2006 року було ТОВ «Мегапром», яке 11.04.2006 року уклало із ОСОБА_9 договір купівлі-продажу вказаного приміщення.

Котельня побудована за окремим архітектурним проектом, розробленим Лисянською проектно-виробничею групою, який затверджено 16.11.1998 року відділом архітектури Лисянської районної державної адміністрації. Згідно акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 07.02.2006 року, приміщення котельні прийняте в експлуатацію та ТОВ «Мегапром» видано свідоцтво про право власності на даний об'єкт. ОСОБА_6 був співвласником нежитлового приміщення в АДРЕСА_1, з 03 грудня 2002 року і не оспорював право власності ТОВ «Мегапром» на приміщення котельні, набуте ТОВ «Мегапром» в 2006 році (а.с.71-84 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На підставі частини першої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах.

Так як приміщення котельні було окремим будівельним об'єктом і не перебувало у спільній частковій власності, то правила статті 362 ЦК України на спірні правовідносини по даній справі не поширюються.

Враховуючи вищезазначені положення закону та встановлені фактичні обставини слід дійти висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив правильні основне та додаткове рішення про відмову в задоволенні позову.

Також безпідставними є твердження про неправильне визначення судом першої інстанції судових витрат, то такі витрати обраховані судом відповідно до довідки щодо обрахунку витрат на правову допомогу, надану адвокатом Гаврильченко І.М. та фактичних витрат робочого часу під час судових засідань.

Інші доводи апелянта також перевірені судом апеляційної інстанції і визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року та на додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року відхилити, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року та додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :