Справа № 126/2195/15-ц Провадження № 22-ц/772/2533/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
При секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» (далі ПСП «Еліта») про визнання договору оренди землі недійсним, вказувала, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 419502 від 20 травня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 36, вона є власником земельної ділянки загальною площею 2,8461 га з кадастровим номером 010030345, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з договором оренди землі від 29.05.2008 року вона передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Проте відповідач всупереч нормам земельного та цивільного права взяті на себе зобовязання та інші умови договору не виконує або виконує, але з порушенням строків чи не у повному обсязі.

Зазначає, що в укладеному договорі оренди землі відсутні істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме кадастровий номер та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а форма договору не відповідає типовій формі договору оренди, яка встановлена ч. 2 ст. 14 Закону України «Про оренду землі». Наданий їй відповідачем акт приймання - передачі земельної ділянки, також оформлено неналежним чином, зі значними порушеннями, так як у даному акті не зазначено реквізити відповідача (юридична адреса, код ЄДРПОУ), не зазначено дату передачі земельної ділянки та не вказано її кадастровий номер.

У звязку з порушенням умов договору з боку відповідача, 30.07.2010 року позивачем через Війтівську сільську раду зареєстровано листа до Вінницької регіональної філії центру державного земельного кадастру Бершадського району з пропозицією не реєструвати договір оренди у ДЗК між нею та ПСП «Еліта» так як останній розрахунки згідно договору оренди знизив. Однак, зазначений лист до ДЗК Війтівська сільська рада не відправила, чим порушила права позивача на вільне волевиявлення.

Вказує, що зобовязання про своєчасну реєстрацію договору оренди землі у ДЗК взяв на себе відповідач, однак, в порушення п.7.4.1. договору та вимог Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі відповідачем був зареєстрований в ДП Центр ДЗК лише 20 серпня 2010 року за №13, тобто через 2 роки 2 місяці після його підписання, приховавши від неї факт несвоєчасної реєстрації договору оренди землі.

Відповідно до п.3.2. договору обчислення розміру орендної плати за землю мав здійснюватися з урахуванням індексів інфляції. Відповідно до п.3.4. договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Проте всупереч зазначених умов договору відповідач здійснював орендну плату у меншому розмірі і без врахування індексів інфляції. Зазначає також, що відповідач без погодження з позивачем навязує виплату орендної плати у натуральній формі без складання відповідних актів та погодження ціни та видів натуральної продукції. Причому, ціни на продукцію, яка видавалась в рахунком орендної плати були завищені від продукції на ринку, а сама продукція була неякісною та не відповідала державним нормам. Будь-які офіційні документи (квитанції, накладні) відповідачем не видавались. Відповідач щорічно порушував строки орендної оплати і своєчасно її не виплачував орендодавцеві, що є порушенням п.3.6. договору, згідно якого відповідач за погодженням з позивачем може перенести термін орендної оплати.

Окрім того, відповідач у порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оренду землі» без відома орендодавця в односторонньому порядку провів зміни до п.3.1. договору оренди землі, які змінили умови договору, що є для неї суттєвими.

Направлена нею письмова заява до відповідача про розірвання договору оренди землі від 29.05.2008 року позитивного результату не дала.

Вказує, що відповідачем також неналежно використовується спірна земельна ділянка, що призводить до погіршення її властивостей.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений між нею та ПСП "Еліта" без номера від 29 травня 2008 року, зареєстрований Бершадським районним відділом ДП "Центр ДЗК" за №13 від 20.08.2010 року; зобов'язати ПСП «Еліта» повернути їй земельну ділянку площею 2,8461 га з кадастровим номером 010030345, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На таке рішення представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки загальною площею 2,8461 га з кадастровим номером 010030345, яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №429502 (а.с.11).

29 травня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 20.08.2010 року за № 13 (а.с. 9,10).

Згідно з умовами договору земельна ділянка позивачем передається в оренду відповідачеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір укладено з дотримання вимог законодавства, позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору оренди землі, а посилання позивача на формальне порушення закону не дає підстав для визнання недійсним договору оренди землі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, в тому числі і умови, що визначені законом як істотні.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За правилами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний договір укладено з дотримання вимог законодавства, а позивачкою не доведено порушення відповідачем умов договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірний договір зареєстрований у встановленому законом порядку, що відповідно підтверджує його законність і дотримання вимог закону при його укладенні. До договору додані додатки, зокрема, копію державного акта з описом меж, план та схему земельної ділянки, кадастровий план, акт погодження меж землекористування, які визначені законом та є його невід'ємною частиною. Надана позивачем заява зареєстрована 30.07.2010 року у Війтівській сільській раді з проханням не реєструвати договір оренди землі не є підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки дана заява була написана на ім'я директора Вінницької регіональної філії центру ДЗК, однак зареєстрована 30.07.2010 року у Війтівській сільській раді, при цьому будь - яких доказів про спрямування даної заяви адресату та отримання ним заяви не надано. Крім того, позивач просила не проводити державну реєстрацію договору, укладеного у 2008 році, лише у 2010 році та не зазначає про його розірвання, недійсність, відкликання тощо.

Колегія суддів враховує також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі №6-127цс13, відповідно до якої прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6, відповідно до умов договору, отримувала орендну плату за належну їй земельну ділянку від ПСП «Еліта» у натуральній та грошовій формі щороку, що свідчить про двостороннє виконання сторонами умов даного договору з 2008 року по даний час.

Колегія суддів вважає вірним також висновок суду першої інстанції про те, що виправлення, які містяться в договорі оренди землі, які вказують на збільшення орендної плати та завірені печаткою орендаря, не можуть бути розцінені як порушення істотних умов договору, які призвели до порушення прав орендодавця, так як навпаки передбачають передачу йому вдвічі більших коштів в рахунок оренди, ніж це було визначено попередньо.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду також посилання позивача на те, що використання відповідачем орендованої землі призвело до погіршення її якості, так як дані обставини не визнаються представниками ПСП «Еліта» та не підтверджені жодними доказами.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав безпідставними посилання відповідача на те, що акт приймання - передачі земельної ділянки оформлено з порушенням, так як у ньому не вказано реквізити відповідача, дату передачі земельної ділянки та її кадастровий номер, оскільки даний акт було підписано сторонами 29.05.2008 року, що відображає дату передачі земельної ділянки, а відтиск печатки відповідача, наявний на акті містить код ЄДРПОУ ПСП «Еліта».

Колегія суддів вважає вірним також висновок суду про те, що не ґрунтується на вимогах закону посилання позивача як на підставу визнання договору оренди землі недійсним, відсутність такої істотної умови, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, оскільки такої істотної умови, передбаченої ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не існувало.

Колегія суддів враховує також правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі №6-162цс13, відповідно до якої вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у звязку з відсутністю в ньому передбаченої ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладання договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно, ґрунтуючись на матеріалах справи визнав необґрунтованими посилання позивача на відсутність у договорі оренди умови збереження стану об'єкта оренди; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, оскільки дані умови висвітлені у п. 5.1 договору, де вказано, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду; в п. 7.1.2 договору врегульовано питання дотримання екологоічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів; п. 10.4 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за договором, якщо таке невиконання стало наслідком форс - мажорних обставин, або подій настання яких сторони неспроможні були передбачити.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому відповідно до вимог статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування рішення суду та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги посилання позивача та представника позивача на те, що підпис позивача в договорі оренди землі підроблений, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін.

Суд першої інстанції відповідно до вимог закону ухвалою від 13.06.2016 року відмовив в прийняті заяви представника позивача про зміну предмету позову, оскільки дана заява була подана в порушення ст.31 ЦПК України вже під час судового розгляду.

Колегія суддів враховує також те, що ні позивач, ні її представник у судовому засіданні не заявляли клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. У звязку з чим суд першої інстанції при оцінці заявлених вимог позивача дотримався вимог ст.11 ЦПК України та вирішив справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Із звукозапису судового засідання також вбачається, що судом першої інстанції було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, а відтак необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції маючи інформацію про те, що спірний договір оренди землі не підписувався позивачем, мав би розяснити право на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) ОСОБА_2

Судді : (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом вірно :