Справа №579/678/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моргун О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1287/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 07 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області,

про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

21 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезгаданим позовом обґрунтовуючи його тим, що з 15 березня 1989 року по 29 серпня 2008 року, вона перебувала у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», працювала за професією транспортувальник елеватору. 29 серпня 2008 року її було звільнено з роботи за станом здоров'я.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12-13 травня 2005 року, їй були встановлені такі професійні захворювання: обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції - захворювання професійне. (Основний діагноз). Хронічний вазомоторний риніт, антено-невротичний. (Супутний діагноз).

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09 червня 2006 року їй були встановлені такі професійні захворювання: професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії. Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції. Емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст. (Основний діагноз). ВСД по змішаному типу з астено-невротичним синдромом, РОХП з помірним алогічним синдромом, хронічний алергічний риніт, фаза ремісії. (Супутній діагноз).

У п. 16 вищезазначених актів вказано, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота на протязі майже всього трудового стажу в умовах, що не відповідають нормативним по температурним показникам в холодний період року. У п. 17 Актів зазначено, що ОСОБА_4 здійснювала проведення робіт в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що свідчить про те, що роботодавець не забезпечив виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці.

Відповідно до довідки виданої Фтизіатричною МСЕК м. Суми від 25 липня 2012 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності ОСОБА_4 склав 50 %.

За рекомендацією лікарів вона потребує медикаментозного, санаторного лікування, лікування в реабілітаційному відділенні - захворювання органів дихання, лікування у пульмонолога.

З вини роботодавця вона стала інвалідом 3 групи. Отримані позивачкою професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань.

Стан її здоров'я такий, що їй протипоказана важка праця в умовах дії пилу, токсичних, подразнюючих, алергізуючих речовин, незадовільні метеофактори. У зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу вона страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що завдає їй значні моральні страждання, переживання.

У зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу вона страждає через почервоніння, свербіж та набряки шкіри, елементарне миття посуду за допомогою миючих засобів одразу викликає алергічну реакцію, що морально пригнічує її.

Відшкодовувати моральну шкоду відповідно до ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» (в редакції, що діяла на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) повинен відповідач.

Посилаючись на такі обставини, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 07 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області (далі - Фонд) на користь ОСОБА_4 12 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у задоволенні позову в інший частині за необґрунтованістю позовних вимог.

Стягнуто з Фонду на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційні скарзі Фонд посилаючись на недоведеність позивачкою обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

По суті доводить, що ОСОБА_4 не подала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди, зокрема відповідного висновку МСЕК. Крім того, суд безпідставно поклав в основу рішення висновок МСЕК від 24 липня 2008 року, яким ступінь втрати професійної працездатності збільшено до 40% та встановлено 3 групу інвалідності. Також доводить, що відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ (нова редакція) відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Вважає, що потерпіла особа має право вимагати відшкодування моральної шкоди, незалежно від часу заподіяння такої шкоди, виключно з роботодавця на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

У судовому засіданні представник Фонду - Іваній Є.М. підтримав доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 проти скарги заперечував. ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 з 15 березня 1989 року по 29 серпня 2008 року працювала у ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів»: з 15 березня 1989 року - робочою їдальні, з 25 липня 1989 року - апаратником на елеваторі, з 12 грудня 1995 року - транспортувальником елеватора по 4 розряду, з 05 травня 2004 року - апаратником по обробці зерна елеватора по 4 розряду, з 15 грудня 2004 року переведена санітаркою - прибиральницею в медпункт за станом здоров'я, з 10 квітня 2007 року переведена прибиральницею службових приміщень, 29 серпня 2008 року звільнена за станом здоров'я (а.с.7-8).

Під час роботи у зв'язку з впливом шкідливих умов виробництва та неефективністю засобів індивідуального захисту ОСОБА_4 отримала профзахворювання.

Згідно з актом розслідування професійного захворювання від 12-13 травня 2005 року, ОСОБА_4 встановлено основний діагноз «обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції», захворювання професійне. Причиною профзахворювання є дія шкідливих і небезпечних виробничих факторів, наявність котрих в робочій зоні в концентраціях вище ГДР, про що зазначено у акті розслідування профзахворювання (а.с.10).

Відповідно до акту освідування МСЕК № 671 від 21 червня 2005 року ОСОБА_4 встановлено 25% стійкої втрати працездатності (а.с.42-43).

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 9 червня 2006 року, ОСОБА_4 встановлено основний діагноз «професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії. Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції, емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст.», захворювання професійне. Розвиток професійного захворювання міг бути спричинений дією невідомих алергенів, що можливо містились в зерновому пилу, який був присутній в повітрі робочої зони в концентраціях , що перевищували гранично допустимі норми, про що зазначено у акті розслідування профзахворювання (а.с.13-14).

Причиною професійних захворювань відповідно до вищезазначених актів є дія на працівника шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням про незабезпечення роботодавцем виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці.

Відповідно до акту огляду МСЕК № 694 від 5 липня 2006 року ОСОБА_4 встановлено 35% втрати професійної працездатності, в тому числі первинно 5%, по дерматиту - 30% (а.с.44-45).

Згідно з актом огляду МСЕК № 594 від 9 липня 2014 року ОСОБА_4 встановлено 50% втрати професійної працездатності , Наказ МОЗ України № 420 таблиця 3 п. 7.1.5 - 40%, таблиця 10 п.1.1-10% (а.с.46-47). ОСОБА_4 встановлена 3 група інвалідності (а.с.15).

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Встановивши, що 21 червня 2005 року актом огляду МСЕК позивачу вперше було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, суд вважав, що відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається саме на Фонд.

Оскільки ОСОБА_4 постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання, не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, в неї виникають побутові проблеми, дратівливість, погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами. Також порушено звичайний для неї спосіб життя, бо вона змушена часто лікуватися, чим їй заподіяно моральну шкоду.

Розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_4 за 40 % втрати професійної працездатності по первинному захворюванню, яке виникло за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілої права на відшкодування шкоди, складає 12000 грн.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не повністю.

Так, згідно з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року №6-3149цс15, відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до абз. 4 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку.

Згідно з п.п. «е» п. 1 ст. 21 цього Закону в разі настання страхового випадку Фонд був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За ч. 3 ст. 28 Закону № 1105-ХІV за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст. 34 цього Закону моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовувалась Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування повинно було здійснюватися у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат.

Отже, за змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 цього Закону право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм законодавства.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, взагалі виключено ч.3 ст. 34 Закону № 1105-ХІV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова сума за моральну шкоду (одноразова страхова виплата незалежна від інших видів страхових виплат) з дня встановлення ОСОБА_4 стійкої втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК, ступінь якої у відсотках - 25 %.

Отже, у вищевказаній частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки моральна шкода відповідно до вищезгаданих норм Закону та з урахуванням положень ч. 3 ст. 23 ЦК України у розмірі 7000 грн.

З приводу незастосування судом до спірних правовідносин ч.8 ст. 36 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яка набрала чинності з 01 січня 2015 року, то оскільки суд першої інстанції навів з цього приводу належні мотиви, яких доводи апеляційної скарги не спростовують, то колегія суддів не приймає цих доводів до уваги.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою завдавача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку про відшкодування моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивачки, за яке до 01 січня 2006 року відповідає Фонд, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність моральної шкоди без встановлення факту такої шкоди МСЕК, не дають підстав для перегляду оскаржуваного рішення. Крім того, відповідач не заявляв у суді першої інстанції клопотання про медичний огляд ОСОБА_4, для встановлення факту заподіяння їй моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області задовольнити частково.

Змінити рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 07 червня 2016 року та стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Конотоп Сумської області на користь ОСОБА_4 7000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -