АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: спадкові Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2016 року м. Харків

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області Даниленко В.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що 22 жовтня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-2688, згідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме: все своє майно, де таке не було та з чого б воно не складалось, та, взагалі, все, те, що буде належати їй на день смерті та на що вона буде мати право за законом, заповіла позивачці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в м. Харкові.

У визначений законом строк позивачка не подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3, оскільки тривалий час знаходилась за межами України (держава Ізраїль) та фактично не мала можливості прийняти спадщину.

У липні 2015 року вона звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_3, однак у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено з посиланням на пропуск нею шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, позивачка ОСОБА_2 просила суд на підставі ст.ст. 1216, 1217, 1268, 1269, 1272 ЦК України визначити їй додатковий тримісячний строк для подачі до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року позов ОСОБА_2. задоволено в повному обсязі.

Визнано причину пропуску нею передбаченого законом строку для прийняття спадщини після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, поважною.

Встановлено позивачці ОСОБА_2 додатковий тримісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

06 жовтня 2015 року відповідач - Харківська міська рада Харківської області звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд ухваленого судом по справі заочного рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2015 року, заяву відповідача - Харківської міської ради про перегляд ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення було залишено без розгляду в зв'язку з пропуском відповідачем передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України строку для подання такої заяви.

В апеляційній скарзі відповідача - Харківської міської ради Харківської області ставиться питання про скасування заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року, як незаконного й необґрунтованого, та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог за їх безпідставністю.

Перевіривши матеріали цивільної справи, що надійшла на розгляд до апеляційного суду, вважаю, що апеляційна скарга відповідача - Харківської міської ради Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року не може бути предметом апеляційного розгляду та підлягає поверненню апелянту, виходячи з наступного.

За приписами ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 31 травня 2007 р. у справі «Лізанець проти України», право на справедливий розгляд справи у суді, як це гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитись з урахуванням преамбули Конвенції, яка проголошує, окрім іншого, принцип верховенства права частиною спільної спадщини Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає у тому, що в разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обгрунтованності рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Однак, реалізація сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, свого права на апеляційне оскарження судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, не є безмежною та безумовною.

Порядок та умови проведення заочного розгляду справи судом першої інстанції (заочне провадження) врегульований Главою 8 ЦПК України.

Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації N R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи, розширення засобів судового захисту суб'єктивних прав фізичних та юридичних осіб, свободи їх дій у встановлених законом процесуальних межах (принцип диспозитивності), забезпечення доступу сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства, захисту позивача від зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.

Інститут заочного провадження спрямований також на розвиток частини 3 статті 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Отже, метою заочного розгляду справи є сприяння ефективному та оперативному здійсненню правосуддя.

При цьому, враховуючи особливий порядок заочного розгляду справи, законодавцем встановлено й особливий порядок апеляційного оскарження заочних рішень, ухвалених судом першої інстанції.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 232 ЦПК України, право на оскарження заочного рішення в загальному (апеляційному) порядку належить позивачеві.

Що ж стосується прав відповідача щодо прийнятого судом заочного рішення, то відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення по справі може бути переглянуте самим судом першої інстанції, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

І лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, тобто відмови суду першої інстанції скасувати своє заочне рішення, відповідач має право на апеляційне оскарження такого заочного рішення в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 4 ст. 231 ЦПК України).

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», відповідно до ст. ст. 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення (на теперішній час у зв'язку зі змінами, внесеними Законом України № 4176-VI (4176-17) від 20.12.2011 року в Розділ V Главу 1 «Апеляційне провадження» ЦПК України - повертає апеляційну скаргу апелянтові без її реалізації).

Вирішуючи питання про можливість апеляційного оскарження в загальному порядку рішення, яке визначене судом як заочне, судам необхідно враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Тому особи, які оскаржують таке рішення, мають враховувати, що рішення, яке визначене судом як заочне, повинне оскаржуватися в порядку, встановленому для оскарження заочних рішень.

Таким чином, оскільки цивільним процесуальним законом установлено особливості оскарження заочного рішення, то відповідно до положень ст. ст. 228, 232 ЦПК України відповідач набуває право на оскарження такого рішення в апеляційному порядку лише після розгляду та залишення без задоволення судом першої інстанції його письмової заяви про перегляд заочного рішення або в разі ухвалення повторного заочного рішення.

Як зазначалося вище, цивільна справа по суті заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог розглянута судом першої інстанції в заочному порядку, передбаченому Главою 8 ЦПК України, тобто шляхом використання спрощеного варіанта процесуального регламенту, з постановленням по справі заочного рішення (а.с. 31).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року заяву відповідача - Харківської міської ради про перегляд ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення було залишено без розгляду в зв'язку з пропуском відповідачем строку, передбаченого ч. 2 ст. 228 ЦПК України, для подачі такої заяви, тобто недотримання останнім процесуального порядку перегляду заочного рішення (а.с. 46).

Зазначена ухвала районного суду набрала законної сили 02 грудня 2015 року після її перегляду Апеляційним судом Харківської області (а.с. 67-68).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, слід визнати, що в даному випадку відповідач - Харківська міська рада Харківської області не набула права на апеляційне оскарження ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення в загальному порядку, а відтак апеляційна скарга Харківської міської ради Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року не може бути предметом апеляційного розгляду та підлягає поверненню апелянту.

Згідно приписів ч. 5 ст. 297 ЦПК України про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє відповідну ухвалу.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 208, 209, 210, ч. 1 ст. 223, ч. 4 ст. 231, ч.ч.1, 5, 6 ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року - повернути апелянтові, як таку, що не підлягає апеляційному розгляду.

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її постановлення.

Суддя: В.М. Даниленко