справа №176/1310/15-ц
провадження №2/176/373/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Ханіній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2, управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення в частині, поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернулась до Жовтоводського міського суду із зазначеним позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 19.05.2015 року №200 о/с в частині звільнення її з посади оператора комп'ютерного набору центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П'ятихатського району, підпорядкованого управлінню ОСОБА_4, з 25 травня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на цій посаді, та стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 1440 грн. 54 коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2, Ліквідаційну комісію управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3

В ході розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 19.05.2015 року №200 о/с в частині звільнення її з посади оператора комп'ютерного набору центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П'ятихатського району, підпорядкованого управлінню ОСОБА_4, з 25 травня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на цій посаді, та стягнути солідарно з управління ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії управління ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25 травня 2015 року по день винесення рішення з розрахунку середньоденного заробітку 80,03 грн., а токож стягнути солідарно з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, управління ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області та ліквідаційної комісії управління ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області на її користь 2000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Рішення допустити до негайного виконання.

В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 01.07.2005 року працювала в УМВС України в Дніпропетровській області. Згідно наказу МВС України від 02.08.2008 року №374 Управління МВС України в Дніпропетровській області реорганизовано у Головне управління МВС України в Дніпропетровській області. Наказом від 27.06.2013 року №187 о/с булла призначена на посаду оператора комп`ютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС в Дніпропетровській області. 25 травня 2015 року відповідно до наказу від 19.05.2015 року №200 о/с булла звільнена з даної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Зі своїм звільненням не погоджується та вважає його незаконним.

Позивач вважає дане звільнення незаконним з наступних підстав.

Так, в порушення ст. 49-2 КЗпП України, їй не було запропонована інша робота.

До того ж, ГУМВС України в Дніпропетровській області в порушення вимог ст. 43 КЗпП України провів розірвання з нею трудового договору без попередньої згоди профспілкового органу. Відсутня згода профспілкової організації на її звільнення.

А також, відповідачами не взято до уваги те, що вона одноособово виховує малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є одинокою матерю, та не має інших членів сім`ї з самостійним заробітком. Її заробітна плата є єдиним джерелом для їх існування.

Крім того, у наказі № 200 о/с від 19.05.2015 року не були конкретизовані підстави звільнення її з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вважає, що відповідачем були грубо порушені її права гарантованих Конституцією України і чинним законодавством, адже її, як одиноку матір, яка самостійно виховує та утримує дитину віком до 14 років, не мали право звільнити. Головне управління МВС України в Дніпропетровській області позбавило її можливості працювати утримувати сім`ю, що призвело до втрат та докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Пережила моральні страждання, приниження та душевні хвилювання, адже будучи одинокою матір`ю, залишилася без засобів для існування. Практично знаходиться разом із малолітнім сином на утриманні своїх непрацездатних батьків пенсіонерів.

У судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_6 не зявились, у своїх письмових заявах (кожен окремо) просять продовжити розгляд справу у їх відсутності. У минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням уточнень та просили їх задовольнити з підстав наведених в позові. /а.с.242-243, 245/

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявилися, надавши суду свої письмові заперечення. На минулому судовому засіданні представник відповідача ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та представник УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 позовні вимоги позивача не визнали і суду пояснили, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи відповідно до вимог діючого законодавства. При цьому пояснили, що підставою надання наказу ГУМВС від 19.05.2015 року №200 о/с став наказ ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання», яким оголошено перелік змін у штатах ГУМВС та згідно якого, посада оператора комп`ютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води П`ятихатського району, підпорядкованого управлінню Державтоінспекції ГУМВС скорочена.

Наказ ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» виданий з метою приведення штатної чисельності органів і підрозділів ГУМВС що утримуються з державного бюджету, у відповідність до Закону України «Про загальну структуру і чисельність МВС України» та для виконання вимог наказу МВС України від 26.02.2015 року №208 «Про скорочення штатної чисельності органів і підрозділів МВС».

В свою чергу наказ МВС України від 26.02.2015 року №208 «Про скорочення штатної чисельності органів і підрозділів МВС» виданий з метою приведення штатної чисельності органів і підрозділів ГУМВС, що утримується з державного бюджету, у відповідність до Закону України «Про загальну структуру і чисельність МВС України» до якого Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни, згідно яких ст. 2 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ викладено у такій редакції: «Затвердити загальну чисельність Міністерства внутрішніх справ України (за винятком чисельності Національної гвардії України, що визначається Законом України «Про національну гвардію України») у кількості 210 000 осіб. За рахунок Державного бюджету України утримуються 152 000 працівників органів внутрішніх справ, з яких чисельність осіб рядового і начальницького складу не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 300 осіб на 100 000 населення», чим було зменшено загальну чисельність Міністерства внутрішніх справ України. Тому вважають документально підтвердженим та законодавчо обґрунтованим факт організаційно-штатних змін в системі МВС, а саме скорочення загальної чисельності працівників в тому числі ГУМВС та його структурних підрозділів.

25 березня 2015 року оператора комп`ютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого управлінню Державтоінспекції ГУМВС ОСОБА_1 було офіційно попереджено про скорочення посади.

Таким чином, ГУМВС під час звільнення ОСОБА_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством. А твердження позивача про те, що на момент звільнення були вакантні посади, які повинні були бути їй запропоновані, та які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації є необґрунтованим, безпідставним, оскільки на момент її звільнення, вакантні посади, які б вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації, в підрозділах Управління Державтоінспекції ГУМВС були відсутні. А посилання позивача на наявність вакантної посади фахівця (категорія цивільний персонал) Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу, м. Дніпродзержинськ) є також безпідставним, оскільки наказом ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» також були скорочені 2 посади (категорія цивільний персонал), а саме: заступника начальника та оператора комп`ютерного набору Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ).

Також, наказом від 19.05.2015 року №200 о/с на уведену наказом ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» посаду фахівця (категорія цивільний персонал) Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ), враховуючи кваліфікацію, був призначений на посаду на нижчу посаду у звязку з організаційно-штатними змінами заступник начальника Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ).

Також зазначили, що згідно з матеріалів особової справи ОСОБА_1 у кадрових підрозділів Управління ОСОБА_4 відсутня заява про вступ та інформація про перебування останньої в Дніпропетровській обласній професійній спілці атестованих працівників Державтоінспекції, та зміну в складі сім`ї, а саме про її розлучення з ОСОБА_9

Вважають, що діями ГУМВС України в Дніпропетровській області позивачу не була заподіяна моральна шкода. В звязку з чим в задоволенні позовних вимог позивача просять відмовити.

Крім цього звертають увагу суду на те, що на момент розгляду справи відбувається повна ліквідація ГУМВС та Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС без переходу прав та обовязків іншим юридичним особам (правонаступництво).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час, ч. 1,2 ст. 233 КЗпП України встановлює, що працівник може звернутись до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення чи видачі трудової книжки.

Статтями 43, 68 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються законодавством про працю та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю.

У ч.2 ст.2 ЦПК України закріплено, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Конвенцією Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», ратифікованою Україною 04.02.1994 р., визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 01.07.2005 року працювала в УМВС України в Дніпропетровській області. Згідно наказу МВС України від 02.08.2008 року №374 Управління МВС України в Дніпропетровській області реорганізовано у Головне управління МВС України в Дніпропетровській області. Наказом від 27.06.2013 року №187 о/с булла призначена на посаду оператора комп`ютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС в Дніпропетровській області, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с.12-13).

25 березня 2015 року позивача оператора комп`ютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого управлінню Державтоінспекції ГУМВС ОСОБА_1 було офіційно попереджено про скорочення її посади. /а.с.15,81/

25 травня 2015 року відповідно до наказу від 19.05.2015 року №200 о/с ОСОБА_1 звільнена з даної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.14).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 став наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання», яким оголошено перелік змін у штатах ГУМВС та згідно якого, посада оператора компютерного набору центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого управлінню Державтоінспекції ГУМВС скорочена (а.с.17-26, 84-89).

Наказ ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» виданий з метою приведення штатної чисельності органів і підрозділів ГУМВС що утримуються з державного бюджету, у відповідність до Закону України «Про загальну структуру і чисельність МВС України» та для виконання вимог наказу МВС України від 26.02.2015 року №208 «Про скорочення штатної чисельності органів і підрозділів МВС».

В свою чергу наказ МВС України від 26.02.2015 року №208 «Про скорочення штатної чисельності органів і підрозділів МВС», виданий з метою приведення штатної чисельності органів і підрозділів ГУМВС, що утримується з державного бюджету, у відповідність до Закону України «Про загальну структуру і чисельність МВС України», до якого Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни, згідно яких ст.2 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ викладено у такій редакції: «Затвердити загальну чисельність Міністерства внутрішніх справ України (за винятком чисельності Національної гвардії України, що визначається Законом України «Про національну гвардію України») у кількості 210 000 осіб. За рахунок Державного бюджету України утримуються 152 000 працівників органів внутрішніх справ, з яких чисельність осіб рядового і начальницького складу не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 300 осіб на 100 000 населення», чим було зменшено загальну чисельність Міністерства внутрішніх справ України.

Зараз позивач сама утримує та виховує тринадцятирічного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею (а.с.27,28,29).

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому ч. 1, ч. 7 ст. 43 КЗпП України закріпили, що розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України.

Так, ч.3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають зясуванню обставини, повязані з тим чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалось йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таке рішення приймає та оформлює визначений орган товариства в залежності від його організації форми і вимог статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 особисто 25.03.2015 року вручено відповідне повідомлення про скорочення. Однак останній не було запропоновано вакантні посади, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації, в підрозділах Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області та не повідомлено про відсутність в штаті підприємства вакантних посад, які б відповідали її кваліфікаційним здібностям.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, чого зроблено не було та про що не заперечували представники відповідачів, посилаючись на те, що в період з 25.03.2015 року по 25.05.2015 року в центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Жовті Води та П`ятихатського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області вакантні посади були відсутні, що також підтверджується відповідними довідками (а.с.30,31).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того, що станом на час попередження позивача про майбутнє вивільнення вказані посади залишилися вакантними та останні могли бути запропоновані позивачу, зокрема нововведену посаду фахівця (категорія цивільний персонал) Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпропетровськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу, м. Дніпродзержинськ) суд до уваги не бере, оскільки наказом ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» також були скорочені 2 посади (категорія - цивільний персонал), а саме: заступника начальника та оператора комп`ютерного набору Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ). А наказом від 19.05.2015 року №200 о/с на уведену наказом ГУМВС від 25.03.2015 року №910 «Про організаційно-штатні питання» посаду фахівця (категорія цивільний персонал) Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ), враховуючи кваліфікацію, був призначений на посаду на нижчу посаду у звязку з організаційно-штатними змінами заступник начальника Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпродзержинськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу м. Дніпродзержинськ).

В даному випадку відповідач вирішуючи питання про скорочення чисельності не звернув увагу на те, що позивач має зазначені переваги, не вирішив питання про переведення на іншу роботу, яка була наявна у відповідача у зв'язку з введенням нової посади - нововведену посаду фахівця (категорія цивільний персонал) Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дніпропетровськ, Вільногірськ, Верхньодніпровського, Криничанського, Царичанського та Петриківського районів (на правах відділу, м. Дніпродзержинськ).

Створенням департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення, до штату якого були прийняті особи, які не перебували з відповідачем у трудових відносинах.

Суд враховує правову позицію висловлену ВСУ у справі за № 6-40цс15, зокрема «Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

В даному випадку слід прийти до переконання про те що відповідач не дотримався обов'язку визначеного ч.2 ст. 40 КЗпП України.

При цьому слід зазначити, що розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України передбачає дотримання певних гарантій для працівника.

Частиною другою ст.49-2 КЗпП України передбачено, що при виявленні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог ст.42 КЗпП України, якщо встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається окрім інших категорій, також: особам, в сім`ї яких не має інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Крім того, у разі звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України діють обмеження щодо звільнення окремих категорій працівників, встановлені ст.184,186-1 КЗпП України, в тому числі одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років.

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

На момент звільнення позивача процедури ліквідації ГУМВС України в Дніпропетровській області та УДАІ ГУМВС не було.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до переконання, що матеріали справи містять належні та переконливі докази, що позивач є одинокою матір'ю, оскільки вона виховує і утримує дитину сама.

Оскільки позивач є одинокою матір'ю, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, її звільнення проведено із порушення положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Не береться до уваги посилання відповідача на те, що позивач не повідомляла роботодавця про виховання і утримання дитини самою, оскільки правила ст. 184 КЗпП України не пов'язують передбачені гарантії жінки із попереднім повідомлення роботодавця про цю обставину. Тим паче, що позивачці надавались соціальні додаткові відпустки згідно ст.19 Закону України «Про відпустки» як одинокій матері, яка виховує дитину, що підтверджується довідкою від 09.02.2016 року наданою членом ліквідаційної комісії УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 (а.с.164).

Визначення поняття «одинока матір» наведено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 та в ст.ст. 18-1, 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Закон України «Про відпустки» ( п. 5 ч. 12 ст. 10) визначає одиноку матір, як таку, яка виховує дитину без батька. Однак участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матір статус одинокої.

Тобто, після набрання чинності Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», при визначенні поняття «одинока матір» слід також враховувати положення п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» та інших Законів і нормативно правових актів.

Тож до категорії одинокої матері відносяться: жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Слід також звернути увагу, що за положенням про Міністерство праці та соціальної політики України затвердженого Указом Президента України від 30 серпня 2000 року № 035/2000 Міністерство праці відповідно до покладених на нього завдань проводить інформаційно-роз'яснювальну роботу з питань, що входять до його компетенції.

В листах Міністерства праці та соціальної політики України від 14 квітня 2008 року № 235/0/15-08/13, від 19 травня 2009 року №5565/0/14-09/13, від 26 липня 2010 року №2650/0/10-10/13 та наданими суду письмовими доказами, з посиланням на зазначені Закони України, ст. ст. 157, 158 СК України дано роз'яснення, що до статусу одинокої матері відноситься жінка, яка не перебуває у шлюбі та свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка одружилася не з батьком дитини, але її дитина новим чоловіком не усиновлена. Участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої).

Також, судом безспірно встановлено, що в порушення вимог ст.43 КЗпП України та ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ГУМВС України в Дніпропетровській області при вивільненні працівників в тому числі позивача не звернулись до профспілкового комітету із відповідним поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, про що не заперечував в судовому засіданні представники ГУМВС в Дніпропетровській області та УДАІ ГУМВС - ОСОБА_7, ОСОБА_8, посилаючись на те, що в особовій справі ОСОБА_1 відсутня заява про вступ та інформація про перебування останньої в Дніпропетровській обласній професійній спілці атестованих працівників Державтоінспекції. Однак, зазначене суд до уваги не брав оскільки дані пояснення спростовуються доказами які маються в матеріалах справи, зокрема, довідкою від 03.03.2016 року виданою головою ДОПС АПД ОСОБА_11, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 01.02.2010 року перебуває членом Дніпропетровської обласної професійної спілки атестованих працівників Державтоінспекції./а.с.225/

За таких обставин, відповідно до ч.9 ст. 43 КЗпП України, п.6 ч.1 ст.202 ЦПК України, Ухвалою суду від 09 березня 2016 року було зупинено провадження по даній справі для звернення до Дніпропетровської обласної професійної спілки атестованих працівників Державтоінспекції з питання дачі згоди/відмови/ на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України, до отримання рішення профспілкового органу.

Згідно протоколу №25 засідання комітету Дніпропетровської обласної професійної спілки атестованих працівників Державтоінспекції від 20 квітня 2016 року, вирішили надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.232-233). При цьому, обґрунтованого рішення комітет Дніпропетровської обласної професійної спілки атестованих працівників Державтоінспекції про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України суду не надали.

Отже, суд надаючи оцінку як доказу висновку засідання комітету Дніпропетровської обласної професійної спілки атестованих працівників Державтоінспекції від 20 квітня 2016 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України, то у даному висновку відсутнє правове обґрунтування законності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання тудового договору з працівником є порушення його законних прав.

За обставин, коли позивач не могла бути звільненою з роботи, тим паче, без отримання попередньої згоди виборного органу профспілкової організації, а відповідач звільнив її з роботи, на переконання суду, таке звільнення не є законним, грубо порушує трудові права позивача, а тому вона має бути поновлений на попередній роботі.

При цьому, судом також встановлено, що на теперішній час позивач по справі ОСОБА_1 працює в ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» в службі експлуатації газопроводів та споруд на них, на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів з 13 червня 2016 року. /а.с.255, 256/

Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ України Головного управління внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та утворення, шляхом заснування, нового державного органу - Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Дніпропетровській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07 листопада 2015 року, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Відповідно до п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Національну поліцію» пункти 1,2,3,7-13,15,17-18 цього Закону набирають чинності з дня наступного за днем його опублікування, тобто з 07 серпня 2015 року. Зокрема п.8 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Цією ж статтею передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім того, спеціальною нормою права, яка регламентує заборону звільнення жінок, які єодинокою матірю при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, є стаття 184 КЗпП України. Відповідно до ч.3 цієї статті звільнення, зокрема, жінок, які є одинокою матірю при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Як вбачається з постанови КМУ від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано установу-роботодавця позивачки - ГУМВС України в Дніпропетровській області, в т.ч. його структурний підрозділ управління ОСОБА_4 України в Дніпропетровській області.

Вимогами ст. 240-1 КЗпП України передбачено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Зі змісту положень п.18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП ). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Згідно преамбули ЗУ «Про зайнятість населення» цей закон визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Отже, враховуючи ліквідацію державної установи-роботодавця, обов'язок по працевлаштуванню позивачки держава має реалізовувати у порядку, регламентованому ЗУ «Про зайнятість населення».

Проаналізувавши вищевикладене, враховуючи проведену ліквідацію установи-роботодавця, суд вважає, що звільнення позивачки ОСОБА_1 з роботи в звязку зі скороченням штатів, є протиправним, оскільки вона є одинокою матірю, що має дитину віком до чотирнадцяти років, що прямо передбачено ч.3 ст.184 КЗпП України, однак поновити позивачку на роботі неможливо внаслідок ліквідації ГУМВС України в Дніпропетровській області. А також з тих підстав, що на теперішній час позивач по справі ОСОБА_1 працює в ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» в службі експлуатації газопроводів та споруд на них, на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів з 13 червня 2016 року.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, з управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 26 травня 2015 року по день винесення рішення у справі 04 серпня 2016 року (включно), тобто 302 робочих дня.

Згідно довідки управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області №929 від 25.05.2015 року (а.с. 16) середньоденний заробіток позивача на час звільнення складав 80 грн. 03 коп.

Отже, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу складає:

24169,06 грн. (302 роб. дн. х 80,03 грн. = 24169,06 грн.).

Проте, відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно довідки Жовтоводського міського центру зайнятості ОСОБА_1 з 03 липня 2015 року по 14 червня 2016 р. була зареєстрована як безробітна і її дохід за час перебування на обліку становить 16690 грн. 13 коп. /а.с.244/ Згідно розрахункового листка за червень 2016 року за місцем її нової роботи на ПАТ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ» її заробіток склав 951,80 грн./а.с.256/

Тому, при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно враховувати і допомогу по безробіттю, та заробітну плату, отриману позивачем за цей період часу.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який має бути стягнуто з відповідача - управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії на користь позивача складає 6527 грн. 13 коп. (24169,06грн. (середній заробіток за час вимушеного прогулу) - 16690,13 грн. (дохід по безробіттю) 951,80 грн.(заробітна плата) = 6527,13 грн.).

Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд при встановлені розміру моральної шкоди враховує тяжкість, характер та обсяг вимушених змін у життєвих стосунках, яких зазнала позивач у зв'язку з незаконним звільненням та, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи встановлені обставини суд оцінює грошову компенсацію в розмірі 1000,00 грн., що в свою чергу забезпечить відновлення емоційного стану позивача та буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Далі. Оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

З огляду на положення ст. 367 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо негайного виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2, управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення в частині, поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії, юридична адреса якого, вул. Ширшова, 9, м. Дніпро Дніпропетровсьої області, на користь ОСОБА_1, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6527 (шість тисяч пятсот двадцять сім) грн. 13 коп.

Стягнути солідарно з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії, юридична адреса якого, вул. Красна, 20А, м. Дніпро Дніпропетровської області, управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії, юридична адреса якого, вул. Ширшова, 9, м. Дніпро Дніпропетровсьої області, на користь ОСОБА_1, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії, юридична адреса якого, вул. Красна, 20А, м. Дніпро Дніпропетровської області, управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії, юридична адреса якого, вул. Ширшова, 9, м. Дніпро Дніпропетровсьої області, на користь держави судовий збір в сумі по 275,60 грн. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек