Справа №639/79/16-ц
Провадження №2/639/750/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод дискових коліс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд

ВСТАНОВИВ :

05 січня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Харківський завод дискових коліс», в якому просив суд притягнути до відповідальності директора підприємства у зв'язку з невиплатою заробітної плати та зобовязати директора підприємства виплатити йому заробітну плату у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він працював у ТОВ «Харківський завод дискових коліс» на посаді комірника. Заробітна плата мала складати 3 000 грн. Нарахування та умови оплати праці не були виконані керівництвом заводу.

Позивач вказує, що він звільнився з підприємства 10.04.2015 року, але при звільнені з ним не було проведено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів.

ОСОБА_1 зазначає, що правоохоронні органи не здійснили дій щодо притягнення директора підприємства до відповідальності, заборгованість із заробітної плати становить 5 000 грн., у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду.

Представник позивачаОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 28.11.2014 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав просив суд його задовольнити. Заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних обставин.

Так, в судовому засіданні представник позивачапосилався на те, що ОСОБА_1 09.02.2015 року почав працювати у ТОВ «Харківський завод дискових коліс» на посаді комірника.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Відповідно ж до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Таким чином, доказом існування трудових відносин може бути наказ чи розпорядження власника підприємства або ж трудова книжка працівника із відповідними записами у ній.

Суд зазначає, що для правильного розгляду і вирішення даного трудового спору суд повинен з'ясувати всі юридичні факти, що мають значення у справі, та від встановлення яких залежить розгляд і вирішення трудового спору по суті.

Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Але, у порушення вимог ст. 10,60 ЦПК України ані позивачем, ані його представником суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності між сторонами трудових правовідносин.

Натомість, згідно відповіді директора ТОВ «Харківський завод дискових коліс» №11 від 02.03.2016 року ОСОБА_1 ніколи не був співробітником ТОВ «ХЗДК» про що свідчать звіти підприємства по формі 1-ДФ за весь період діяльності підприємства. (а.с. 17)

За інформацією, наданою Харківською обєднаною ДПІ ГУ ДФС у Харківській області 28.03.2015 року, за період з 1 кв. 2013 по 4 кв. 2015 року ОСОБА_1 дохід від ТОВ «ХЗДК» не нараховувався та не виплачувався. (а.с. 24)

Таким чином, під час судового засідання судом не було встановлено юридичного факту перебування ОСОБА_1 у трудових правовідносинах з ТОВ «ХЗДК».

Посилання представника позивача на існування трудових відносин спростовуються відповідями, наданими ТОВ «ХЗДК» та Харківською обєднаною ДПІ ДФС у Харківській області.

Представник позивача вказував, що заборгованість ТОВ «ХЗДК» перед ОСОБА_1 із заробітної плати становить 5 000 грн., яка не була виплачена останньому при звільнені.

Положеннями частини 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Але, враховуючи те, що під час судового засідання не було встановлено факту перебування сторін в трудових правовідносинах, то можливість встановлення факту звільнення та розміру нарахованих, але не виплачених сум заробітної плати виключається.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України; ст. 21, 24, 48, 116 КЗпП України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод дискових коліс» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович