Справа № 369/5141/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/4294/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 28.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 190565,79 грн., що еквівалентно 7622 долари США, боргу за договором позики, укладеним 10.09.2014 року між сторонами.

Крім того, позивач просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно відповідача, зокрема BENO TRAFIC, державний номер НОМЕР_1 та грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться у нього або в інших осіб на загальну суму 190565,79 грн., що еквівалентно 7622 долари США

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року, в якій виправлено описку ухвалою суду від 16 червня 2016 року, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

На зазначену ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд не врахував ту обставину, що позивачем надані докази в рахунок як обгрунтування своїх позовних вимог, які виходячи з тих засобів доказування, що містилися в матеріалах справи на момент відкриття провадження в справі, є обгрунтованими, так і в рахунок обгрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на майно.

Також суд не врахував те, що одразу після звернення до суду з даною позовною заявою позивачу стало відомо, що відповідач намагається продати BENO TRAFIC, державний номер НОМЕР_1.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у звязку з чим немає підстав задовольнити дану заяву про забезпечення позову. Більш того представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль BENO TRAFIС д.н.з. АІ 1718ЕЕ належить саме відповідачу. Крім того, заявником не вказано, на які саме банківські рахунки та в яких банківських установах необхідно накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_3

Однак з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень пунктів 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову згідноз п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 190565,79 грн., що еквівалентно 7622 долари США, боргу за договором позики, укладеним 10.09.2014 року між сторонами.

Як убачається з апеляційної скарги, позивач посилається на те, що позивачем надані докази в рахунок як обгрунтування своїх позовних вимог, які виходячи з тих засобів доказування, що містилися в матеріалах справи на момент відкриття провадження в справі, є обгрунтованими, так і в рахунок обгрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову у вигляду накладання арешту на майно.

Суд, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем у позовній заяві, на зазначені обставини уваги не звернув, не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір про стягнення боргу за договором позики та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував обсяг позовних вимог та предмет спору, відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, чи можуть бути порушені права та інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, які беруть участь у справі, у звязку із застосуванням такого способу забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов поспішного висновку про те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у звязку з чим немає підстав задовольнити дану заяву про забезпечення позову.

Також безпідставним є висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль BENO TRAFIС д.н.з. АІ 1718ЕЕ належить саме відповідачу, а також не вказано, на які саме банківські рахунки та в яких банківських установах необхідно накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_3, оскільки в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про банки і банківську діяльність» отримати вказані відомості законним шляхом позивачу та його представнику не представляється можливим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді