Справа № 212/5615/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Зіміна М.В..

при секретарі судового засідання -Борух Ю.К.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що він в період з 29.10.1980 по 12.01.2007 працював підземним гірничим майстром, підземним слюсарем у Публічному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК») на шахті «Орджонікідзе». 12.01.2007 року був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. В травні 2015 року дізнався, що при звільненні з підприємства у звязку з виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу. Несвоєчасною виплатою вихідної допомоги йому спричинена моральна шкода. Уточнивши свої позовні вимоги просив стягнути на його користь вихідну допомогу в розмірі тримісячної середньої заробітної плати, що складає 12 357,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 лютого 2007 по 13 лютого 2008 року в розмірі 49 430,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому послався на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала та суду пояснила, що позивачу не була виплачена вихідна допомога, оскільки він працював на їх підприємстві із 2001 року, що становить менше 7 років, а час роботи на шахті «Орджонікідзе» з 1980 року до 2001 року не входить до стажу роботи на підприємстві, так як шахта «Орджонікідзе» на той час входила в склад ПАТ «Криворізького державного залізорудного комбінату». Крім того просила в задоволенні позову відмовити на підставі пропуску тримісячного строку позовної давності, оскільки позивач просить стягнути вихідну допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію 12.01.2007 року, а до суду звернувся у липні 2015 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 у період з 29.10.1980 року по 12.01.2007 року працював підземним слюсарем, підземним кріпильником, підземним гірничим майстром на шахті «Орджонікідзе». 12.01.2007 року був звільнений у звязку з виходом на пенсію з ВАТ «ЦГЗК» шахта «Орджонікідзе», зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с.5-8).

Згідно довідки ПАТ «ЦГЗК» №1644 від 12.09.2015 року, заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці перед звільненням склала: листопад 2006 року 4449,07 грн., грудень 2006 року 3789,42 грн. (а.с.50).

Згідно довідки ПАТ «ЦГЗК» №1645 від 12.10.2015 року, ОСОБА_3 при звільненні була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1335,80 грн. Одноразова допомога при звільненні у звязку з виходом на пенсію не нараховувалась (а.с.51).

Згідно довідки ПАТ «ЦГЗК», посадовий оклад начальника підземної дільниці ОСОБА_3 станом на час звільнення 12.01.2007 року складав 3774,00 грн.(а.с.53).

Згідно довідки ПАТ «ЦГЗК» №1645 від 12.09.2015 року, заробітна плата ОСОБА_3 в місяць його звільнення -січень 2007 року склала 2804,60 грн. (а.с.57).

Згідно ст.ст.11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно п.7.5 колективного договору на 2007-2008 роки між ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та профспілковим комітетом ВАТ «ЦГЗК» (далі - Колективний договір) встановлено зобовязання виплачувати працівникам при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від непереривного стажу роботи на підприємстві: від 20 і більше років тримісячну заробітну плату працівника (а.с.38).

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 відпрацював на шахті «ім. Орджонікідзе» 26 років 3 місяці та був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію.

Доказів щодо передачі до ПАТ «ЦГЗК» не всіх прав та обовязків шахти «ім. Орджонікідзе» суду відповідачем не надано.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_3 розповсюджується дія п. 7.5. Колективного договору та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної заробітної плати працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивач був звільнений 12 січня 2007 року, тому розрахуноквим періодом є два поперердні повні місяці грудень та листопад 2006 року. В зазначені місяці позивач пропрацював повні місяці і заробітна плата у грудні склала 3789,42 грн., у листопаді 4449,07 грн., що загалом становить 8238,49 грн., таким чином середньомісячна заробітна плата позивача за два остнанні місяці перед звільненням складає 4119,24 грн.

При середньомісячній заробітній платі 4119,24 грн. вихідна допомога повинна становити 12 357,72 грн. (4119,24 грн. х 3), однак, оскільки позивач просить стягнути вихідну допомогу в розмірі 12357,12 грн. суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому стягує з відповідача на користь позивача 12357,12 грн.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені в ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таку ж правову позицію виклав і Верховний Суд України при винесенні Постанови у цивільній справі №6-41цс15 від 1 квітня 2015р.

При середньомісячній заробітній платі у 4119,24 грн. та часу не проведення розрахунку при звільненні з 13.02.2007 року по 13.02.2008 року середній заробіток за час затримки розрахунку становить 49430,88 грн. (4119,24 грн. х 12 місяців), однак, оскільки позивач просить стягнути 49430,00 грн. середнього заробітку, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому стягує з відповідача на користь позивача 49430,00 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний відшкодувати моральну шкоду.

За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач пропрацював на підприємстві відповідача з 29.10.1980 року по 12.01.2007 року, що становить більше 26 років. Відповідач, будучи зобовязаним виплатити позивачу при виході на пенсію вихідну допомогу, свого обовязку не виконав, чим порушив право позивача, який, безперечно, у звязку з цим переніс моральні страждання.

У звязку з викладеним, суд уважає доведеним спричинення відповідачем позивачеві моральної шкоди невиплатою вихідної допомоги, але вважає, що сума за спричинену моральну шкоду занадто завищена, тому з урахуванням принципів розумності і справедливості визначає розмір моральної шкоди в розмірі 2000 грн., що, на думку суду, буде відповідати обсягу перенесених позивачем моральних страждань.

При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України розяснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Так, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

На підставі ст.ст.13,47,116,117,233, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 213-214, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3:

- вихідну допомогу в розмірі 12 357 (дванадцять тисяч триста пятдесят сім) гривень 12 копійок;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49430 (сорок девять тисяч чотириста тридцять) гривень;

- моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат » на користь держави судовий збір розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 січня 2016 року.

Суддя: М. В. Зімін