АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/2606/16 Головуючий 1 - інстанції - Бутенко В.М.
Справа № 623/1921/15-ц Доповідач -Зазулинська Т.П.
Категорія - поділ майна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на ? частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 15.11.1991 року, у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_6. 27.08.2014 року шлюб було розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. За час шлюбу з відповідачем 21.10.1999 року за договором купівлі-продажу вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, хоча оформлення правовстановлюючих документів здійснювалось на ім'я дружини -ОСОБА_3 Враховуючи те, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю, розподіл якого добровільно не відбувається, він має право на половину спірного майна як чоловік.

У липні 2015 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину житлового двоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 83,2 кв.м., в тому числі жила площа 33,4 кв.м., з господарсько-побутовими будівлями: погребом під літ. «Б», сараєм під літ. «В», убиральнею під літ. «Г», навісом під літ. «Д», погребом під літ. «Е», парканом під літ. №1, посилаючись на те, що вказане майно у 2009 році було приватизовано ОСОБА_4 та є їх спільною сумісною власністю подружжя, розподіл якого добровільно не відбувається, вона має право на половину цього будинку як дружина, але ОСОБА_4 не визнає за нею права власності на 1/2 частини цього будинку.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні їїх зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення .про задоволення її зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та послався на ст. ст. 57 та 61 СК України в редакції від 17.05.2012 року замість застосування вказаних норм, чинних на час набуття спірного майна, тобто виникнення спірних правовідносин.

Стверджує, що ОСОБА_4 здійснив приватизацію спірного майна шляхом безоплатної передачі йому 31 кв.м. загальної площі житлового двоквартирного будинку з господарсько-побутовими будівлями, а також шляхом викупу надлишків 55,5 кв.м. загальної площі вказаного майна, який здійснювався спільними грошовими коштами подружжя.

Вважає, що ОСОБА_4 не надав суду доказів того, що спірний житловий будинок є його особистою приватною власністю у розумінні ст. 57 СК України, чинній в редакції на час набуття вказаного майна - 23.12.2009 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанці без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Третя особа: КП "Ізюмське міське бюро техенічної інвентаризації" просить розглянути справу без участі свого представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України: в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів доходить висновку, що скарга ОСОБА_3 підшлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_4 про вищзнання права власності на 1/2 частини квартири не оскаржено і апеляцівйним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя ,суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу ОСОБА_4 одноособово проживав і був зареєстрований в житловому двоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2, який належав на праві державної власності Державному підприємству " Ізюмський лісгосп" на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2009 року, виданого Левківською сільською радою Ізюмського району на підставі рішення від 13.10.2009 року № 118.

19 листопада 2009 року ОСОБА_4 здійснив приватизацію цього будинку шляхом безоплатної передачі та продажу надлишків загальної площі будинку та дійшов висновку, що вказаний будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_4 і не відноситься до об"єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, суд дійшов їх при неповному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зі справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1991 року, який розірвано рішенням Ізюмському міськрайонного суду Харківської області від 27 серпня 2014 року. В казане рішення не містить висновків про те, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені станом на 2006 рік. а при розгляді справи апеляційним судом ОСОБА_4 пояснив, що шлюбні відносини між ним і ОСОБА_3 були припинені у лютому 2014 року. Крім того, судом задоволені вимоги ОСОБА_4 про поділ, як спільного сумісного маена подружжя, .квартири, набутої у жовтні 1999 року, Отже зазначення в рішенні, що з 2006 року ОСОБА_4 одноособово проживав у спірному будинку не грунтується на матеріалах справи і на такі обставини останній не посилався у своїх запереченнях.

З матеріалів справи та інвентаризаційної справи № 8-594 на будинок АДРЕСА_2 також убачається, що восени 2009 року ОСОБА_4 , як працівнику ДП " Ізюмський лісгосп", була надана згода на приватизацію двохквартирного жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 та належав на праві власності ДП "Ізюмський лісгосп".

Згідно свідоцтва про право власності, розпорядження та розрахунку органу приватизації загальна площа цього будинку становила 86,5 кв.м. Розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі 21+10 + 31 кв.м. Цим же розрахунком визначено надлишок загальної площі, що підлягає сплаті та визначено розмір цієї доплати, яка здійснена ОСОБА_4 по квитанції від 19.11.2009 року( а.с.100, 110-112).

Отже, викуп надлишків загальної площі будинку було здійснено ОСОБА_4 не за рахунок приватизаційних чеків, а грошима.

19 листопада 2009 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло, 23 грудня 2009 року відомості про право власності на вказане нерухоме майно внесені до Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Зміни у характеристиці цього об"єкту нерухомого майна, а саме побудування навісів "Д""Е" і зменшення його загальної площі, які відбулися згодом за рахунок знесення частини веранди заміни матеріалу стін веранди, у правоввстановлюючому документі та Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно не відображені, тому колегією до уваги не приймаються.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-У1 " Про внесення змін до статті 61 Сімейного Кодексу України щодо об"єктів права спільної сумісної власності подружжя, який набрав чинності 08 лютого 2011 року ( далі Закон України № 2913-У1) статтю 61 СК України було доповнено частиною 5, згідно якої об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Зворотньої дії у часі Закон України № 2913-У1) не мав.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766 " Про внесення змін до Сімейного Кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка" режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації знову змінено. Відповідно до п.п.4,5 ч.1 ст.57 СК житло та земельна ділняка, набуті за час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину 5 ст.61 СК виключено.

З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_4 набув у особисту приватну власність 31 кв.м. загальної площі спірного будинку, що у відсотках становить 35,84%, або 3584/10000 частини. Інші 64,16% або 6416/10000 частини набуті у власність під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі шляхом викупу частки за спільні сумісні кошти подружжя, тому ця частина нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя , частки яких в цьому майні є рівними.

Отже, станом на 19.11.2009 року ОСОБА_3 набула право власності на 3208/1000 частин жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями. а не на 1/ 2 його частини, як заявлено нею у позові та в апеляційній скарзі.

Неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ухвалення нового рішення про часткове задоволення її позову: про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 3208/10000 частин спірного будинку із залишенням іншої його частини у власності ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 лютого 2016 року за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. В порядку поділу спільногосумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 3208/10000 частин жилого двохквартирного будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 (станом на 19.11.2009 року), залишивши у власності ОСОБА_4 6792/10000 частини цього будинку

В іншій частині вказане рішення апеляційним судом не переглядалось.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова