АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/9147/15-ц Головуючий суддя І інстанції Григор'єв Б. П.
Провадження № 22-ц/790/3438/16 Суддя доповідач Кругова С.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Зазулинської Т.П.,

Міненкової Н.О.

Секретарів Прологаєвої А.Д., Шпарага О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 6 квітня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про виселення із займаного житлового помешкання та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення із займаного житлового помешкання, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_3, а в грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулися з позовом в якому просили усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим помешканням шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 6 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду є необґрунтованим, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним даним та обставинам справи.

Суд ухвалюючи рішення дійшов до помилкового висновку щодо доказування позивачами наявності перешкод у користуванні спірним майном.

Твердження суду першої інстанції про те, що не було надано оригіналів свідоцтв про право власності та інші правовстановлюючі документи є помилковими, оскільки ОСОБА_2 в судовому засіданні надавалися оригінали довідок з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається що саме позивачі у справі є власниками спірного майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачами не доведено що відповідачі здійснюють перешкоди в користуванні власністю.

З таким висновком суду, судова колегія не погоджується.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, оскільки висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам справи. Суд помилково вважав, що позивачі не надали доказів, що їм перешкоджають в праві користування відповідачі. Матеріали справи свідчать, що відповідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із ухваленням нового про задоволення позову.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.03.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А., реєстровий номер № 390, належить ? частина квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про право власності від 02.03.2015 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко І.А., реєстровий номер № 388, належить ? частка квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 7 жовтня 2006 року перебувають у зареєстровану шлюбі (а.с. 47).

Відповідно свідоцтв про народження- ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми позивачів (а.с. 103-105)

За ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності по ? частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності нерухомого майна не мають.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Частиною першої статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок . Із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням .

Отже відповідачі як колишні власники втративши право власності на квартиру втратили і право користування нею. Позивачі в свою чергу набувши право власності на спірну квартиру набули право користування нею.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі втративши право власності на житло продовжують проживати в квартирі порушуючи права позивачів на право володіння, користування, розпорядження вищевказаною квартирою, яка належить їм на праві власності, тому власники мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України і відповідачі підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла.

Що стосується зняття відповідачів з реєстраційного обліку слід зазначити наступне.

Згідно із абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зазначена норма Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Ці позовні вимоги є зайвими і не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування і часткового задоволення позовів.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3-задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 6 квітня 2016 року-скасувати і ухвалити нове.

Позови задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом виселення із займаного житлового приміщення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Т.П. Зазулинська

Н.О. Міненкова