Справа № 308/9398/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовував тим, що 04.03.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 150 000 грн. під 13,1 % річних з кінцевим терміном повернення 03.03.2017 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 04.03.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачу на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, в тому числі й по вищевказаним кредитному та іпотечному договорах, по яким боржником виступає ОСОБА_2

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 230 983,05 грн.

За таких обставин, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року даний позов - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 230 983,05 грн., з яких тіло кредиту - 134 613 грн., відсотки - 55 497,26 грн., пеня - 36 673,53 грн., 3% річних на прострочене тіло кредиту - 2835,41 грн., 3% річних на прострочені відсотки - 1363,84 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2309,83 грн. Відстрочено виконання рішення до втрати чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що його не повідомляли про заміну кредитора у зобов'язанні, листів з вимогами про погашення заборгованості від нового кредитора він не отримував. Натомість він добросовісно виконував свої зобов'язання за кредитним договором та сплачував періодичні платежі, до тих пір, поки черговий платіж не був повернутий у зв'язку із закриттям рахунку, що підтверджується квитанцією від 13.09.2013 року. Посилається на те, що у відповідних реєстрах відсутні відомості щодо зміни іпотекодержтеля. Також вказує, що відсутній розрахунок боргу, а строк дії довіреності представника позивача на час розгляду справи закінчився.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що 04.03.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 150 000 грн. під 13,1 % річних з кінцевим терміном повернення 03.03.2017 року (а.с.7-18).

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 04.03.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належна відповідачу на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-23).

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, в тому числі й по вищевказаним кредитному та іпотечному договорах, по яким боржником виступає ОСОБА_2 (а.с.30-36).

ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 230 983,05 грн. в тому числі: тіло кредиту - 134 613 грн., відсотки - 55 497,26 грн., пеня - 36 673,53 грн., 3% річних на прострочене тіло кредиту - 2835,41 грн., 3% річних на прострочені відсотки - 1363,84 грн. (а.с.109-111).

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 4.3 Іпотечного договору передбачено, що реалізація предмета іпотеки може здійснюватися шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ним добросовісно виконувалися умови кредитного договору та сплачувалися періодичні платежі до моменту коли він не зміг сплати черговий платіж через закриття рахунку (13.09.2013 року), оскільки це спростовується матеріалами справи. Зокрема, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач перестав сплачувати щомісячні платежі задовго до вказаної дати. На момент укладення договору купівлі-продажу права вимоги (червень 2013 року), за ОСОБА_2 вже рахувалася прострочена заборгованість в розмірі 67 320 грн.

Також підлягають відхиленню доводи апелянта про те, що його не повідомляли про заміну кредитора у зобов'язанні, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, то суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Подібного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-979цс15 від 23.09.2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Щодо неотримання відповідачем вимоги про погашення заборгованості, то саме по собі це не позбавляє банк права вимагати дострокового повернення всієї суми боргу відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Твердження апелянта стосовно відсутності відомостей щодо зміни іпотекодержтеля спростовується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій міститься запис про ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя за іпотечним довгором від 04.03.2008 року.

Відхиляє колегія судів і посилання апелянта на відсутність офіційного розрахунку, оскільки на вимогу апеляційного суду ПАТ «Дельта Банк» надано розгорнутий розрахунок заборгованості, який повністю підтверджує розмір заборгованості та її складові стягнуті судом.(а.с.108-112).

Також безпідставним є посилання апелянта на закінчення строку дії довіреності представника позивача на час розгляду справи, оскільки процесуальне значення має факт наявності повноважень у представника саме на момент пред'явлення позову. Подальше закінчення строку дії довіреності не є підставою для залишення такого позову без розгляду. В даному випадку позов подано представником за довіреністю ОСОБА_5, яка мала відповідні повноваження на момент пред'явлення позову (а.с.46). В подальшому, представництво інтересів позивача здійснював ОСОБА_6, який мав відповідні повноваження, як під час розгляду справи судом першої так і апеляційної інстанції (а.с.53).

Таким чином всі доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає приписам ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», так як в ньому не визначено початкову ціну предмета іпотеки, у зв'язку з чим в цій частині рішення підлягає зміні. При цьому згідно ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» в такому випадку вартість предмета іпотеки визначається на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Також судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних правовідносин ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит ОСОБА_2 надавався гривнях, а не в іноземній валюті. Тобто, рішення суду в частині відстрочення його виконання підлягає обов'язковому скасуванню.

Згідно ухвали апеляційного суду від 11.04.2016 року, ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи апеляційним судом. Судовий збір за подачу такої апеляційної скарги становив 2539,90 грн. (2309,83 * 110%). При цьому оскільки апеляційним судом лише скасовується рішення суду першої інстанції в частині розстрочення та приводиться резолютивна частина рішення у відповідність до приписів ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», а щодо висновку суду про задоволення позову чи стосовно розміру стягуваної заборгованості - рішення суду не змінюється, то відсутні підстави для пропорційного розподілу судових витрат, а відтак вся вищевказана сума судового збору підлягає стягненню з апелянта.

Керуючись ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року, доповнивши третій абзац резолютивної частини рішення наступною фразою: «з початковою ціною предмета іпотеки визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.»

Скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року в частині відстрочення його виконання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (88000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 2539 (дві тисячі п'ятсот тридцять дев'ять) гривень 90 (дев'яносто) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді