Справа № 758/4164/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого- суддіЛаріонової Н. М. ,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовом, за уточненими вимогами в якому просить визнати недійним договір купівлі-продажу нежилого будинку під літерою «И», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.02.2016 р. між позивачем та відповідачем.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.02.2016 року позивач, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, уклав договір купівлі-продажу нежилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літера «И», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Василенком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 229, пунктом 3 якого було передбачено, що продаж предмету договору за домовленістю сторін вчиняється за 10 067 000 грн., що повністю сплачені покупцем продавцю до підписання даного договору шляхом безготівкового рахунку. Зазначає, що приватний нотаріус не перевірив факт розрахунку між сторонами, а лише довірився на пояснення сторін. Позивач стверджує, що фактично грошові кошти у сумі 10 067 000 грн. не отримував та на розрахунковий рахунок вони не поступали. А тому відповідачем порушені умови договору, а саме п. 3 договору купівлі-продажу. Крім того, в пункті 4 договору купівлі-продажу вказано, що відповідно до звіту про оцінку майна від 27.01.2015 р. ринкова вартість предмету договору становить 10 067 000 грн., з чим позивач не погоджується та вважає, що правочин вчинений за суттєво заниженою ціною і без здійснення розрахунку. Звертає увагу, що не зрозуміло, на який рахунок повинні були поступити кошти, оскільки у договорі купівлі-продажу розрахунковий рахунок не зазначено. Позивач посилається на з ч. 1 ст. 215 ЦК України, де підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 цього кодексу. Позивач посилається на ст.ст. 215, 216 ЦК України, та вважає, що недійсність правочину прямо не встановлена законом, але він заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, та вважає, що такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Стверджує, що фактично грошових коштів у сумі 10 067 000 грн., він не отримував, а тому вважає, що відповідачем порушені умови договору, а саме п. 3 договору купівлі-продажу, в зв'язку з чим відповідачем не додержано в момент вчинення вимог закону, що спричиняє за собою недійсність правочину. 25.03.2016 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату грошових коштів за договором, але відповіді ним не отримано.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з наведених в ньому підстав, додатково суду пояснила, що вважає вчинений правочин таким, що не відповідає ст. 203 ч.1 ЦК України, оскільки вказаний договір суперечить моральним засадам (позивачем не отримані кошти за укладення договору-купівлі продажу, а відповідачем в свою чергу кошти не передані).

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила відмовити, на обґрунтування своєї позиції, подала до суду заперечення, посилаючись на, що відповідач не погоджується з твердженнями позивача та вважає договір купівлі-продажу повністю законним, мотивуючи таким. Згідно з платіжним дорученням № 30038671 від 25.02.2016 р. ОСОБА_4 були сплачені кошти у сумі 10 067000, 00 грн. ОСОБА_7, призначення платежу - за договіром купівлі-продажу нежилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, літера «И». Відповідно до Звіту про оцінку майна від 27.01.2016 року ринкова вартість предмету договору становить 10 067000 грн. Звіт про оцінку майна виготовлявся позивачем та ціна була погоджена про що і вказано в договорі. Вказана ціна передбачена пунктом 4 договору.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року позивач, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, (продавець) з однієї сторони та відповідач (покупець) з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу нежилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літера «И», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. за реєстром за №229.

В пункті 3 вказаного договору зазначено, що продаж нежилого будинку вчинено за 10 067 000 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового розрахунку; вказана ціна повністю відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як на правову підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на ст.215 ЦК України.

Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 215, 203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з договору купівлі-продажу нежилого приміщення та наданих представником відповідача заперечень, всі вимоги, передбачені ст.203 ЦК України були дотримані при укладенні договору, оскільки сторони були згодніз умовами договору, про що свідчать їх підписи на договорі. Претензій сторони один до одного не висували.

Позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства та не відповідає положенням ст. ст. 16, 203 - 204, 215 ЦК України.

Крім того, представником відповідача на спростування доводів позивача стосовно не отримання ним коштів, надано завірене приватним нотаріусом Василенком О.А. платіжне доручення № 30038671 від 25.02.2016 року, де в графі «Призначення платежу» зазначається «Перерахування коштів за договором купівлі-продажу від 25.02.2016 р. нежилого будинку (літ. И) АДРЕСА_1 на рах. НОМЕР_1 ОСОБА_3.». Таким чином, стороною відповідача підтверджено перерахування в повному розмірі коштів, визначених договором як сума договору.

Статтями 3 ч.1 п.3, 627 ЦК України встановлена свобода договору, передбачаючи те , що сторони є вільними в його укладанні.

Відповідно до п. 4 Договору купівлі-продажу, ціна нежилого будинку, базується на відомостях викладених у Звіті № 63-02-16 про оцінку майна від 27.01.2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «ТАСАДОР», де ринкова вартість предмету договору становить 10 067 000 грн. Вказана ціна була погоджена сторонами у справі, які є сторонами за договором від 25.02.2016 р.

А тому, суд, вважає безпідставними посилання позивача на значно занижену вартість нежилих приміщень.

Як вбачається з оспорпюваного договору, від імені позивача ОСОБА_3 при укладанні договору від 25 лютого 2016 року на підставі довіреності від 08.02.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області Кіселичник І.М. за реєстром № 74, діяв ОСОБА_6 Відповідно до ст.237 ЦК України представник діє в інтересах сторони, яку він представляє.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірний договір відповідає вимогам законодавства, був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, а приватним нотаріусом Василенком О.А. здійснені всі необхідні нотаріальні дії для забезпечення законності вчиненого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що права або інтереси ОСОБА_3 не були порушені при укладанні договору купівлі-продажу від 25 лютого 2016 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання наслідків, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки вимоги позивача є безпідставними та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 15, 203, 215, 237, 627, 655 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова