Справа № 185/9290/15-ц
Провадження № 2/185/169/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря Гайда Т.А., за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком № 76 по вулиці Дзержинського у місті Павлограді Дніпропетровської області.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку № 76 по вулиці Дзержинського у місті Павлограді Дніпропетровської області. Відповідач, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте не є членом родини позивача, шлюб між сторонами було розірвано 03.09.2012 року. Відповідач фактично не проживає у вказаному будинку з вересня 2013 року і по теперішній час, забрав свої речі.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити, посилаючись на те, що сторони не перебувають у шлюбі, позивач вийшла заміж, відповідач 28 листопада 2014 року вивіз речі з будинку, не проживає в спірному будинку, ключів від будинку не має.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що житловий будинок № 76 по вулиці Дзержинського у місті Павлограді Дніпропетровської області, відповідач покинув не з власної волі, позивач змінила замки в будинку, після чого відповідач подав до суду позов про вселення до спірного житлового будинку, відповідач не проживає в спірному будинку з поважних причин.

Треті особи в судове засідання не зявились, ОСОБА_5 просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши сторін, представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 вересня 2008 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Дзержинського, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область.

З 28 жовтня 2011 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_3, після укладення шлюбу з позивачем, з 15 листопада 2011 року зареєстрований у належному позивачу будинку за адресою: вул.Дзержинського,76, м. Павлоград, Дніпропетровська область.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

16 грудня 2014 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_7 про вселення його у вищевказаний будинок, посилаючись на те, що ОСОБА_7 протиправно позбавляє його права користування житлом, де він є зареєстрований та проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Акт, складений депутатом Павлоградської міської ради та сусідами, згідно якого відповідач не проживає в спірному будинку з серпня 2013 року, складений зі слів позивача, тому не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження тверджень позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили наявність конфлікту між сторонами з приводу проживання відповідача у будинку позивача, дали суперечливі покази щодо часу, з якого відповідач не проживає в спірному будинку, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 підтвердили заміну замків в спірному будинку.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві власності інше нерухоме майно не належить, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні не заперечувала, що змінила замки в будинку, відповідач не має ключів.

Враховуючи наявність поважних причин не проживання відповідача в спірному будинку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Павлоградський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя А. О. Врона