Справа № 308/6799/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого - судді Шепетко І.О.,

-при секретарі - Терпай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівнику ОСОБА_1 спілки «Мрія» ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся головний державний виконавець ВПВР Управління ДВС ОСОБА_3, з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ОСОБА_1 спілки «Мрія» ОСОБА_2.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у ВПВР Управління ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 28225664 відносно боржника ОСОБА_1 спілки «Мрія», до складу якого входять 396 виконавчих проваджень на загальну суму 21 277 546 млн. грн., в тому числі: 17 виконавчих документів на суму 444 246 тис. грн. на користь Державної податкової служби (пята черга задоволення вимог стягувачів); 379 виконавчих документів на суму 20 833 300 млн. грн. на користь фізичних осіб (шоста черга задоволення вимог стягувачів).

При цьому також зазначає, що з моменту відкриття виконавчих проваджень боржником КС «Мрія» не вжито жодних заходів для погашення суми боргу, а навпаки, вживаються дії щодо затягування виконання рішень суду, шляхом оскарження дій державного виконавця з метою перешкоджання передачі майна на реалізацію.

Станом на 30.06.2016 року головою правління КС «Мрія» є ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи детальною інформацією про юридичну особу.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України керівника КС «Мрія» ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У вищезазначеному поданні, державний виконавець просить суд розглянути справу без його участі. Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Суд, вивчивши матеріали подання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні подання з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

У статті 377-1 ЦПК України зазначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з положенням ст. 377-1 ЦПК України та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що керівник КС «Мрія» ОСОБА_2 може виїхати за кордон на постійне місце проживання та доказів, які б свідчили, що останній ухиляється від виконання рішення суду головним державним виконавцем суду не надано. Крім того, подання не містить необхідних відомостей, а саме: не зазначено чи є у керівника КС «Мрія» паспорт громадянина України для виїзду за кордон, з вилученням чи без вилучення паспортного документу має бути здійснене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон; не зазначено відомостей про повідомлення державним виконавцем боржника про направлення до суду відповідного подання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення керівника КС «Мрія» ОСОБА_2 від виконання зобов'язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим та не може бути задоволене.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівнику ОСОБА_1 спілки «Мрія» ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4