АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4118/16 Головуючий 1 інст. - Зеленькова Н.Г.
Справа № 614/299/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментах та пені,

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що з 25.10.1997р. до 25.04.2003р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, від якого має двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 26.06.2003 р. з відповідача ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку, починаючи з 03.06.2006 р. У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 фактично з 20.10.2009 р. не сплачував аліменти, з його вини утворилася значна заборгованість, розмір якої відповідно до розрахунку, наданого відділом ДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області станом на грудень 2015 р., складає 38 362 грн. 51 коп.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.12.2015 р. припинено стягнення аліментів з відповідача.

Посилаючись на вищезазначені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_5 заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 38 362 грн. 51 коп., пеню, яка складає 10 986 грн. 32 коп. за період з жовтня 2009 року по грудень 2015 року, та сплачений нею судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 04 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Борівського районного суду Харківської області від 04 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції помилково визнано доведеними обставини, на які посилався відповідач щодо купівлі меблів в рахунок сплати аліментів, допомоги в добудові будинку тощо.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи сторони перебували у шлюбі з 25.10.1997р. до 25.04.2003р., від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 26.06.2003 р. з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку(доходу), починаючи з 03.06.2006 р. до їх повноліття.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.12.2015 р. припинено стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 26.06.2003 р.

Вказане рішення суду набрало законної сили, не змінено та не скасоване у встановленому законом порядку.

Державним виконавцем ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-585, виданого 26.06.2003 р. Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на неповнолітніх дітей, зроблено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого станом на 01.04.2016 р. сума заборгованості складає 40 981,51 грн.

Як пояснили в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_9 розмір вказаної заборгованості ними не оспорювався в судовому порядку відповідно до ч.4 ст. 195 СК України.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтвердив суді апеляційної інстанції про те, що виконавчий лист № 2-585 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості по аліментам знаходиться на примусовому виконанні ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції, не відізваний стягувачем, і виконавче провадження за ним не закрито.

Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

У зв'язку із зазначеним судом першої інстанції правильно встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись з ОСОБА_5 державним виконавцем у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», тому наявність цієї непогашеної заборгованості не потребує ухвалення судом нового рішення про її стягнення, оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим, і доводи апеляційної скарги про його скасування в цій частині є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що наданий ОСОБА_3 розрахунок неустойки (пені) по аліментам за вказаний період в сумі 10 986 грн. 32 коп., зроблений у відповідності до вимог ч. 1 ст 196 СК України і відповідає правовим висновкам, зробленим Верховним Судом України у цивільній справі №6 - 81цс13 від 10.09.2013 року та у справі № 6-94цс15 від 01.07.2015, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування судами України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача неустойки (пені), суд першої інстанції виходив з презумпції вини платника аліментів щодо прострочення виконання зобов'язання, однак вважав наявність обставини, яка має істотне значення, а саме те, що діти проживають разом із батьком ОСОБА_5, який повністю утримує їх, і ця обставина є підставою відповідно до ч.2 ст. 197 СК України для звільнення відповідача від сплати неустойки за аліментами.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, оскільки вищезазначена норма права не підлягає застосуванню до виниклих правовідносин, так як регулює питання щодо звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, а не пені.

Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 звертався до суду із позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами відповідно до ч.2 ст. 197 СК України.

При цьому як в суді першої інстанції так і апеляційної інстанції ОСОБА_5 не надано достовірних доказів на спростування презумпції його вини як платника аліментів щодо прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що з ОСОБА_5 з квітня 2014 року фактично проживають сини та знаходяться на утриманні батька, який в 2011 році придбавав для них меблі та допомагав добудовувати будинок, належний чоловіку ОСОБА_3 - ОСОБА_10, де на той час проживали позивач з неповнолітніми дітьми.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені в рішенні суду першої інстанції обставини надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям у вигляді придбання меблів, виконання відповідачем робіт по добудові будинку, відсутність у відповідача роботи, є підставою відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України для зменшення розміру пені до 1000 гривень та часткового задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення неустойки.

У зв'язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України на її користь з ОСОБА_5 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 50,18 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319, 321 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 04 травня 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення пені за аліментами та стягнення судових витрат.

Позов ОСОБА_3 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1000 (одна тисяча) гривень неустойки (пені) та судові витрати в сумі 50 (п'ятдесят) гривень 18 копійок

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: