Провадження № 2/752/929/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення.

Мотивувала свої вимоги тим, що на вона є власником 46/100 квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що у квартирі проживає відповідач, який вселився у зазначену квартиру, як чоловік її дочки - ОСОБА_3.

Позивач вказує, що вона не надавала згоди на вселення відповідача і останній чинить дії, які унеможливлюють їх спільне проживання, систематично порушує правила співжиття.

Позивач з посиланням на ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 116 Житлового кодексу Української РСР просить суд ухвалити рішення, яким виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача не змінюючи підстав позову наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2012 року про визнання мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про від 13 листопада 2012 року за № 782 про розділення договору найму.

З довідки форми № 3 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.(неповнолітній).

Власником особового рахунку є ОСОБА_3

В той же час, судом достовірно встановлено, що позивач починаючи з 2011 року у квартирі АДРЕСА_1, за місцем реєстрації не проживає.

Між повнолітніми особами, які є зареєстрованими у вказаній квартирі існує тривалий конфлікт.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва ухваленого 05 липня 2016 року у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсними розпорядження та орган приватизації та свідоцтва про право власності було вирішено у тому числі визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 25.12.2012 року відділом приватизації Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 про право власності на 46/100 квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи, судом встановлено, що позивач не є власником 46/100 частин квартири АДРЕСА_1, а тому посилання останньої на порушення її права власності є безпідставними і необґрунтованими.

В судовому засіданні представник позивача не порушуючи питання про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою зазначила, що умови які створює відповідач унеможливлюють їх спільне проживання у спірній квартирі.

В той же час представник позивача пояснила, що її довіритель починаючи з 2011 року у спірній квартирі не проживає та на виконання раніше прийнятого судом рішення у вказану квартиру не вселялася.

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житла.

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі впродовж 5-ти років не проживає у спірній квартирі, а тому на погляд суду останньою не надано доказів того, що наявні систематичні порушення відповідачем правил співжиття, які унеможливлюють їх проживання у квартирі АДРЕСА_1.

Позивач не пред'являв вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та не порушував перед судом необхідність питання про необхідність її вселення у зазначену квартиру.

В той же час, суд враховує, що рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва ухваленого 15 вересня 2015 року у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_3, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням встановлено, що ОСОБА_4.(відповідач по даній справі) не займає належну позивачу частину квартири, є членом родини наймача іншої частини квартири ОСОБА_3, відповідно займає частину квартири, що перебуває у користуванні останньої і згода на таке від ОСОБА_1 не потребується.

З урахуванням встановлених судом обставин, підтверджених доказами дослідженими в судовому засіданні, суд вважає твердження позивача надуманими та спростованим в ході розгляду справи належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак