АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Рубан С.М.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Варяничка С.В.

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просило зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити відповідачів із зазначеної квартири.

Справа № 753/20943/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5503/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2016 позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 1958 р.н., ОСОБА_4 1962 р.н., ОСОБА_5 1983 р.н., ОСОБА_3 1986 р.н. усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити відповідачів із зазначеної квартири. Судові витрати у виді судового збору в сумі 2 436 грн. стягнуто на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а саме по 609 грн. з кожної особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та позовні вимоги залишити без задоволення. Посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказують, що позивач не попередив ОСОБА_2 про розірвання договору оренди квартири за один місяць до його припинення, а тому договір вважається продовженим на 10 років. Вказали, що ЦПК України не передбачено можливості, підстав та порядку подачі до суду такого документу як заяви про уточнення позовних вимог. Зазначили, що судом не було надано належної правової оцінки обставинам спору, доводам сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в судовому засіданні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 810, ч. 1 ст. 811, ч. 3 ст. 815 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець)- передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Промінвестбанк» на праві власності належить 3-кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до акту передачі квартири від 26.08.1994, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 30.08.1994 за №38144 (а. с. 7). 17.09.1994 зазначена квартира була надана у тимчасове (строкове) володіння та користування громадянину ОСОБА_2, згідно договору про оренду квартири, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Голуб Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3572 (а. с. 6). Відповідно до п. 4 зазначеного Договору квартира передана в оренду строком на 10 років з 20.09.1994 по 20.09.2004. Відповідно до п. 15 Договору, якщо за один місяць до закінчення строку Договору оренди ні одна із сторін не заявить про розірвання, договір вважається продовжений на строк дії Договору оренди. Вищевказаний договір оренди був продовжений строком на 10 років з 20.09.2004 по 20.09.2014. 24.07.2014 ПАТ «Промінвестбанк» направив на адресу громадянина ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди квартири за № 551-08-01-3/09 (а. с. 9-10). Дане повідомлення залишилось без розгляду. 27.08.2014 позивач повторно направив на адресу громадянина ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди квартири за № 701-08-01-1/09 (а. с. 11-12), на яке також відповіді не надійшло. 08.10.2015 ПАТ «Промінвестбанк» на адресу громадянина ОСОБА_2, направило повідомлення про відмову від договору оренди квартири, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Голуб Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3572, у зв'язку з тим, що протягом 2013, 2014, 2015 років орендні платежі за користування спірної квартири не здійснювались та на рахунок позивача не надходили (а. с. 8). У вказану квартиру АДРЕСА_1 були вселені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (а. с. 13). Враховуючи, що відповідачі не передають позивачу спірну квартиру та до теперішнього часу користуються, розпоряджаються нею без належних правових підстав, не сплачують орендні платежі, чим порушують права та охоронні інтереси позивача, останній звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до умов договору. Це фактично означає, що договір є чинним впродовж строку, визначеного договором, а в момент спливу такого строку його дія припиняється.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку.

Згідно з ч. 1ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналіз вищевикладених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що строк договору найму може бути подовженим за відсутності заперечень наймодавця.

При розгляді справи в суді встановлено, що між сторонами було укладено строковий договір оренди жилого приміщення.

Відповідно до п. 4 зазначеного Договору квартира передана в оренду строком на 10 років з 20.09.1994 по 20.09.2004.

Відповідно до п. 15 Договору, якщо за один місяць до закінчення строку Договору оренди ні одна із сторін не заявить про розірвання, договір вважається продовжений на строк дії Договору оренди.

Вищевказаний договір оренди був продовжений строком на 10 років з 20.09.2004 по 20.09.2014.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать, що 24.07.2014 ПАТ «Промінвестбанк» направляв на адресу громадянина ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди квартири за № 551-08-01-3/09 (а. с. 9-10) та 27.08.2014 повторно (а. с. 11-12).

Таким чином, позивач відповідно до вимог договору оренди заявляв вимогу до відповідача про його розірвання, однак відповідачі не звільняють спірне майно, у зв'язку з чим продовжують незаконно проживати у квартирі та чинити перешкоди Банку щодо користування та розпорядження останньою, що є підставою для виселення наймача.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Отже, наймодавець має право відмовитися від договору найму через несплату орендної плати протягом трьох місяців підряд. У цьому випадку орендодавець повинен написати письмову відмову від договору оренди та надіслати її (бажано з повідомленням про вручення) орендарю. З моменту отримання цього повідомлення договір вважається розірваним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином вимог договору оренди не виконує, оскільки протягом 2013, 2014, 2015 років орендні платежі за користування спірної квартири АДРЕСА_1 не здійснювались та на рахунок позивача не надходили, з чим погоджується і колегія суддів.

Більш того, вказані обставини підтвердили в судовому засіданні і самі відповідачі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не попередив ОСОБА_2 про розірвання договору квартири за один місяць до його припинення є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Посилання відповідачів на те, що ЦПК України не передбачено можливості, підстав та порядку подачі до суду такого документу, як заяви про уточнення позовних вимог не можуть бути прийнятими судом до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

У даному випадку уточнення позову позивача ототожнюються із збільшенням позовних вимог, що не суперечить чинному законодавству.

Крім того, сама назва «уточнення позову» не може бути підставою для відмови у прийнятті даної заяви судом.

Отже, висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи, апеляційний суд декілька разів оголошував перерву у її слуханні для того, щоб надати сторонам можливість вирішити спір у позасудовий порядок, але цього сторонами по справі зроблено не було, у зв'язку з непогодженням позивача з ціною, яку пропонували відповідачі для оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не надають підстав для скасування судового рішення, апеляційна скарга відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню з залишенням без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

С.М.Рубан