Справа № 567/529/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Мельниченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та просить стягнути з відповідача на свою користь 18100 грн. сплачених ним на виконання договору лізингу в рахунок придбання трактора КИЙ.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 08.04.2014 року уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" зобовязалось придбати у свою власність та передати йому у користування трактор КИЙ, а позивач зобовязався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі.

Зазначаючи про те, що положення договору є несправедливими по відношенню до позивача, а також, що укладеним договором передбачено сплату позивачем до отримання трактора 50% його вартості, а також сплати комісії за організацію в розмірі 10% та комісії за передачу в розмірі 3%, що є фактичним залученням коштів на придбання трактора без наявності у відповідача ліцензії на таку діяльність та при укладенні договору сторонами не було дотримано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, оскільки договір фінансового лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору купівлі-продажу та договору оренди транспортного засобу, просить стягнути з відповідача 18100 грн., сплачених на виконання договору фінансового лізингу, який є нікчемним.

В подальшому зменшив підстави позову, посилаючись на те, що спір в частині визнання договору фінансового лізингу недійсним внаслідок несправедливості його умов вже розглядався судом. Просить стягнути з відповідача на свою користь 18100 грн., сплачених ним за договором фінансового лізингу від 08.04.2014 року, зазначаючи про те, що вказаний договір фінансового лізингу, всупереч ч.2 ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а отже він є нікчемним та зазначаючи про те, що вказаний договір було укладено без наявності відповідної ліцензії у відповідача на право залучення коштів, наявність якої є обов'язковою відповідно до п.4 ч.1 ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки відповідачем здійснювалась діяльність з надання фінансових послуг, яка передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, що може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідач, не заперечуючи укладення договору фінансового лізингу з відповідачем та отримання за ним 18100 грн., позов не визнав, зазначаючи про те, що волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх волі, при його укладенні передбачено всі істотні умови договору.

Окрім того, зазначає, що оскільки відповідач не є кредитною установою, він взятий на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та в своїй діяльності керується "Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами", то не потребує отримання ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу.

Вважає, що оскільки ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначена письмова форма договору лізингу і зазначеною нормою закону не передбачено необхідності нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, то твердження позивача в цій частині є помилковими.

В судове засідання сторони не з'явились, просили розглянути справу без участі представників сторін.

Суд, вивчивши позовну заяву та заперечення відповідача на позов, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №000462 з додатками №1, №2 та №3 за умовами якого ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" зобовязалося придбати в свою власність предмет лізингу - трактор КИЙ моделі 84820 та передати цей трактор у користування позивачу, який за зазначеним договором зобовязався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 2273 грн. 56 коп. щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачає право ОСОБА_1 отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 5.1 договору трактор передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 90 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3% від вартості предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі "Комісія за Організацію"), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору, ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати "другий лізинговий платіж", який складається з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу (12,5%); сплати комісії за супроводження договору (5%).

Відповідно до квитанції банку №24808.572.1 встановлено, що 08 квітня 2014 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" реєстраційний платіж в розмірі 18100 грн., а 24 липня 2015 року звернувся до відповідача з претензією про повернення зазначеного платежу, як такого, що не передбачений договором, однак листом від 18.08.2015 року відповідач відмовився повернути ОСОБА_1 зазначені кошти.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до пункту 11-1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Отже, позиція відповідача в цій частині, яка полягає в тому, що він не є кредитною установою і він взятий на облік в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та в своїй діяльності керується "Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами", а тому не потребує отримання ліцензії на здійснення послуг фінансового лізингу є помилковою.

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст.628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Зі змісту договору вбачається, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 08 квітян 2014 року, укладений між ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, з ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 слід стягнути 18100 грн. реєстраційного платежу.

На підставі ст.216, 216, 220, 227, 628, 799, 806 ЦК України, ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.4, 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", керуючись ст. 15, 60, 88, 209, 212-215, суд,-

вирішив:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 18100 грн. та 551 грн. 20 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_2