Номер провадження 2/754/1183/16
13 червня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Базік А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та визнання права власності, -
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя та визнання права власності.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 17.09.1988 року, від шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_3 В подальшому, подружнє життя між нею та відповідачем не склалося і рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01.12.2014 року шлюб між ними було розірвано.
Як зазначає позивач, оскільки шлюб між нею та відповідачем розірвано, спільного господарства вони не ведуть, виникла необхідність поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю.
Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м.Києва від 17.02.1998 року, їй (позивачу), відповідачу, третій особі ОСОБА_4 - дочці відповідача від першого шлюбу та їх спільній дочці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1.
Крім того, за час перебування у шлюбі ними (позивачем та відповідачем) була придбана земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,239 га, по АДРЕСА_2 що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який виданий на ім»я відповідача на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2002 року. На даній ділянці ними побудовано житловий будинок (домоволодіння), загальною площею 600 кв.м.
Позивач вказує на те, що домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між нею та відповідачем не досягнуто, а тому постало питання про розподіл майна подружжя в судовому порядку.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; визнати за відповідачем право власності на ? частину спірної квартири; визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; визнати за відповідачем право власності на ? частину вказаного домоволодіння, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення в повному обсязі.
Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином.
Відповідно до вимог ч.1 ч.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача.
Третя особа ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.51).
Третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, причини неявки суду не повідомила.
Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1988 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_3 Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01.12.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.9).
Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м.Києва від 17.02.1998 року, позивачу, відповідачу, третій особі ОСОБА_4 - дочці відповідача від першого шлюбу та їх спільній дочці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, відповідачу ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 12.06.2002 року на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,239 га, що розташована в АДРЕСА_2 (а.с.12).
Згідно відповіді Комунального підприємства Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» від 23.03.2016 року № 191, відповідач ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яке було оформлене 31.08.2005 року рішенням Гірської сільської ради. Загальна площа будинку складає 575 кв.м., житлова площа складає 289 кв.м. (а.с.58).
Як свідчить відповідь Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 25.03.2016 року № 185, згідно даних по господарської книги № 8 на 2011-2015 роки, станом на 01.01.2013 року головою домогосподарства обліковувався ОСОБА_2, рік побудови 1997, загальна площа - 575 кв.м., житлова площа - 289 в.м. (а.с.59).
В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позову, вказуючи на те, що між сторонами відсутня домовленість про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Суд вважає, що доводи позивача в позові та її представника є обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради м.Києва від 17.02.1998 року, позивачу, відповідачу, третій особі ОСОБА_4 - дочці відповідача від першого шлюбу та їх спільній дочці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1. При цьому, розмір часток у свідоцтві не зазначено.
Оскільки спірна квартира належить сторонам по справі та третім особам в рівних долях, то, відповідно, розмір частки кожного становить по ? частині квартири.
Враховуючи той факт, що зазначеним правовстановлюючим документом чітко не визначені частки власників, а також те, що між сторонами домовленості щодо розміру часток немає, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в цій частині та визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.
Що стосується вимог позивача про поділ домоволодіння, то суд дійшов до наступних висновків.
Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частина 1 ст.70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, сторонами під час шлюбу у 1997 році було побудовано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яке було оформлене 31.08.2005 року рішенням Гірської сільської ради на ім»я відповідача ОСОБА_2 Загальна площа будинку складає 575 кв.м., житлова площа складає 289 кв.м.
Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що дане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між подружжям в рівних частинах, в зв»язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Оскільки позов задовольняється, то, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654, 00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 355, 356, 357 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та визнання права власності - задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2, (паспортні серії НОМЕР_3 виданий Харківським РУГУ МВС України в м. Києві від 21.02.2001року), ІПН НОМЕР_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2, (паспортні серії НОМЕР_3 виданий Харківським РУГУ МВС України в м. Києві від 21.02.2001року), ІПН НОМЕР_2, право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2,(паспортні серії НОМЕР_3 виданий Харківським РУГУ МВС України в м. Києві від 21.02.2001року), ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 3654,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: