Справа №751/5788/16-ц
Провадження №2/751/867/16
Рішення

Іменем України

21 липня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

при секретарі Талибова В. О.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

02 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати відповідача батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що з березня 2014 року вона зустрічалася з відповідачем і у них були близькі стосунки. Пояснює, що в період вагітності відповідач допомагав їй, турбувався про неї, адже очікував стати батьком їхньої спільної з ним дитини, проте, шлюб у встановленому законодавством порядку вони не реєстрували. 26 грудня 2014 року у них народився син - ОСОБА_4 Артьом. Зазначає, що відповідач є батьком дитини, однак він відмовився офіційно визнати його своїм сином і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Стверджує, що батьківство відповідачем визнавалося, оскільки після народження сина відповідач турбувався про неї та сина, а саме постійно був біля них, матеріально утримував сина, купував необхідне малюку та продукти харчування, оплачував послуги няні, при цьому особисто передавав їй кошти, що може бути підтверджено показами свідків. В подальшому відповідач почав віддалятися від них із сином, а згодом заявив, що дитина не від нього. Вказує, що починаючи із жовтня 2015 року відповідач повністю, безпричинно припинив оплачувати послуги няні, на даний час не приймає участі у вихованні дитини, а тому про сина їй доводиться піклуватися та виховувати одній. Позивач зазначає, що встановлення зазначеного факту, а саме батьківства, їй потрібне для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, яка нині знаходиться виключно на її утриманні. Стверджує, що допомоги на утримання сина відповідач не надає, участі у вихованні сина не приймає, оскільки не визнає своє батьківство, а тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Вважає, що оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, працевлаштований, непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання їхньої спільної дитини до її повноліття і просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менші ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх пояснення посилалась на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити з мотивів, що позивачем не доведено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сам відповідач не визнає батьківства.

У судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року народився ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. У вказаному свідоцтві про народження батьком дитини зазначено ОСОБА_12, матірю ОСОБА_1 (а.с. 8). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України згідно заяви матері дитини, що вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 2 від 13.01.2015 року та копії актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9, 28).

Під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен враховувати розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 3 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини необхідно застосовувати відповідні норми СК України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до п. 9 цієї постанови у разі, коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для зясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

У судовому засіданні неодноразово на вирішення виносилось питання про призначення по справі судової генетичної експертизи для встановлення батьківства, проте позивач відмовилась від її проведення.

Враховуючи відмову позивача від проведення по справі судової генетичної експертизи для встановлення батьківства, суд вважає, що позивачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надано суду належних доказів, що можуть стати підставою для визнання ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Показання свідків, яких було допитано у судовому засіданні, достовірно не підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільного проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільного виховання або утримання ними дитини.

Враховуючи відмову у задоволенні вимоги щодо встановлення батьківства, в задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід також відмовити.

Судом було розяснено обовязок доказування обставин, на які посилається сторона, а також право сторони заявити клопотання при призначення експертизи для встановлення батьківства. Від призначення експертизи позивач відмовилась.

Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 213, 215 ЦПК України, -

Вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю. К. Овсієнко