АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1842/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Буд» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Буд» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та відшкодування збитків, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач на підставі заяви-зобовязання від 05 вересня 1990 року та 20 жовтня 1994 року та у звязку з перебуванням у трудових відносинах із ВАТ «Темп» був правомірно заселений в гуртожиток по вул.. Горького, 4 в кімнату № 84 де проведена його реєстрація місця проживання.

Згідно наказу № 200 від 12 серпня 2004 року ОСОБА_6 був переселений в кімнату № 15 в даному гуртожитку, а з вересня 2006 року був переселений в кімнату № 67.

01 жовтня 2000 року у звязку з скрутним матеріальним становищем ВАТ «Темп» позивач звільнився із вказаного підприємства за угодою сторін.

Згідно договору купівлі-продажу від 26 січня 2008 року ВАТ «Темп» продала гуртожиток по вул.. Горького, 4 м. Черкаси відповідачу по справі ТОВ «Прайм Буд».

17 січня 2014 року відповідачем було заблоковано позивачу вхід на четвертий поверх гуртожитку, де знаходиться його кімната по вул.. Горького, 4 м. Черкаси без будь-яких пояснень чи попереджень в результаті чого він не зміг забрати свої особисті речі.

Таким чином позивач вважає, що такими діями відповідача по справі було позбавлено його права на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 67 у гуртожитку по вул.. Горького, 4 м. Черкаси.

Крім того внаслідок таких дій ТОВ «Прайм Буд» позивач вважає, що йому були заподіяні матеріальні збитки повязані з необхідністю оренди житла на загальну суму 22 700 гривень.

На підставі викладеного, позивач просив суд зобовязати ТОВ «Пройм Буд» усунути перешкоди у користуванні кімнатою №67 гуртожитку по вул.. Горького 4 м.Черкаси шляхом демонтажу металевих грат на сходовому майданчику 4-го поверху гуртожитку по вул.. Горького 4 м.Черкаси та не чинити перешкоди іншим способом у користуванні позивачем кімнатою №67 гуртожитку по вул..Горького 4 м.Черкаси.

Стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки повязані з вимушеною орендою житла в сумі 22700 гривень та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивачем не доведено правових підстав зайняття ним кімнати № 67 у гуртожитку по вул.. Горького, 4 та не надано доказів, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання йому у користування кімнат 15 чи 84 гуртожитку або забезпеченням його іншим житлом у звязку з капітальним ремонтом гуртожитку на що відповідачем йому було відмовлено, а тому немає підстав для відшкодування будь-яких витрат.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі заяви-зобовязання ОСОБА_6 від 20 жовтня 1994 року отримав право на користування житловим приміщенням гуртожитку кімнатою № 84 по вул.. Горького, 4 в м. Черкаси.

Вказана обставина також підтверджується ксерокопією паспорта ОСОБА_6, де зазначено місцем прописки вул.. Горького, 4 кім. 84 з 01 лютого 1995 року.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2008 року ТОВ «Прайм Буд» набув права власності на гуртожиток, який знаходиться по вул.. Горького, 4/ вул.. Калініна, 108.

З листа ПАТ «Темп» від 22.06.2016 року № 17-01/14 вбачається, що позивач працював у ПАТ «Темп» з 07.09.1990 року по 01.02.1994 року (звільнений за власним бажанням) та з 01.11.1994 року по 01.10.2000 року (звільнений за угодою сторін). На підставі заяви-зобовязання від 20 жовтня 1994 року ОСОБА_6 отримав койко-місце в кімнаті № 84 в гуртожитку товариства «Темп» і зобовязувався звільнити приміщення в 10-денний строк у випадку звільнення із заводу. ОСОБА_6 звільнився із заводу «Темп» 01 жовтня 2000 року, але приміщення не звільнив. Згідно наказу ВАТ «Темп» № 200 від 12.08.2004 року та в звязку із звільненням верхніх поверхів гуртожитку, ОСОБА_6 в 2004 році переселився в кімнату № 15 гуртожитку.

При цьому в листі вказано, що ПАТ «Темп» дозвіл на переселення чи ордер на кімнату № 67 позивачу не видавало.

В своїй позовній заяві ОСОБА_6 зазначав, що йому неправомірно чиняться перешкоди в користуванні кімнатою № 67 у вищевказаному гуртожитку, а саме вказував на те, що 17 січня 2014 року відповідачем було заблоковано йому вхід на четвертий поверх гуртожитку, де знаходиться його кімната без будь-яких пояснень чи попереджень в результаті чого він не зміг забрати свої речі.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 від 24 січня 2014 року в якій він просить ТОВ «Прайм Буд» надати доступ до кімнати № 67 у вказаному гуртожитку, щоб забрати особисті речі. Як видно з розписки на вказаній заяві 26 січня 2014 року доступ до кімнати йому було надано та особисті речі ним забрано.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 128 ЖК України, п.9 Примірного положення про гуртожиток (яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до ст. 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Пунктом 19 Примірного положення про гуртожитки встановлено, що мешканцям гуртожитку забороняється самовільно переселятись з одного приміщення в інше.

Переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку проводиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету з видачею нового ордера.

Таким чином посилання апелянта на те, що його проживання в кімнаті № 67 є правомірним, оскільки дозвіл надано комендантом гуртожитку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суперечать вищезазначеним нормам.

В матеріалах справи наявні квитанції про внесення ОСОБА_6 плати за користування послугами за адресою м. Черкаси, вул. Горького, 4 к. 67 ВАТ «Черкасигаз» та КП «Черкасиводоканал», однак наявність у позивача цих квитанцій не свідчать про правомірність користування позивачем спірним приміщенням.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено той факт, що позивачем не надано жодного доказу правомірності його вселення та користування кімнатою № 67, а тому і предявлятися вимоги до відповідача про усунення перешкод в користуванні вказаним приміщенням не має законних підстав.

Доводи апелянта, що його право на користування спірною кімнатою гуртожитку встановлено рішеннями судів , а саме апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2006 року та Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 березня 2009 року є необґрунтованими, так як предметом спору який був вирішений рішенням апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2006 року була кімната №15 за адресою м.Черкаси вулиця Горького 4, а предметом розгляду спору який вирішений був рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 березня 2009 року було стягнення заборгованості за проживання, а не законність вселення в кімнату та проживання.

Частиною 1 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вказаною нормою визначено підставу стягнення збитків, якою є наявність порушеного права.

Оскільки судом не встановлено порушеного права позивача то відповідно і не підлягають стягненню збитки.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :