Провадження № 2-о/761/419/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л. при секретарі Голопич Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_3 року громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1; НОМЕР_1, виданий Ізмайльським РВ УМВС України в Одеській області 23 листопада 2000 року; податковий номер - НОМЕР_2,; та батько - громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2; НОМЕР_3, виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області; місце реєстрації: АДРЕСА_2; податковий номер: НОМЕР_4 на тимчасово окупованій території - у місті Луганськ, родильне відділення міської лікарні №3 (місто Луганськ, квартал Щербакова,1) народився хлопчик - ОСОБА_3. Документом, що підтверджує факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження № 103 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Через те, що заявники фактично не могли виїхати з тимчасово окупованої території, 04.03.2016 року вони зареєстрували факт народження дитини та отримали свідоцтво про народження зразка, що використовується на тимчасово окупованій території - «Свидетельство о рождении» від 04.03.2016 Серія НОМЕР_5. Заявники звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження, встановленого в Україні зразка. Але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, нам було відмовлено щодо реєстрації народження дитини, та була надана відмова у проведенні реєстрації народження. У зв»язку із такими обставинами заявники просять суд встановити факт народження дитини - громадянина України ОСОБА_3, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3; місце народження - м. Луганськ; мати - громадянка України ОСОБА_4; батько - громадянин України ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник заявників підтримала вимоги, просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що не є відповідно до вимог чинного процесуального законодавства України перешкодою для розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення представника заявників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у м. Луганськ народилась дитина - ОСОБА_3.

Документом, що підтверджує факт народження є медичне свідоцтво про народження № 103 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р., видане медичним закладом де відбувались пологи.

Також на підтвердження народження дитини Артемівським відділом актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР 04.03.20156 р. видано свідоцтво про народження.

На звернення представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 з заявою про реєстрацію народження дитини відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відповів відмовою у проведенні державної реєстрації народження, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред»явлено документ, виданий на території. Де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно з п.7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони зборов»я України від 08.08.2006 року № 545, , зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.01.2013 р. № 9.

Надані заявниками свідоцтво про народження видане органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України.

В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз»яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Як пояснив в судовому засіданні представник заявників встановлення факту народження дитини необхідно батькам для можливості отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого в Україні зразка.

За таких обставин, з метою захисту законних прав та інтересів заявників як громадян України та народженої у них дитини, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 3,11,57,60,169,212-215,234,256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини - громадянина України ОСОБА_3, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3; місце народження - м. Луганськ; мати - громадянка України ОСОБА_4; батько - громадянин України ОСОБА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя