У Х В А Л А

15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 березня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 7 березня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 березня 2015 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд судових рішеннь порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року та залишення без змін рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 березня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема, статтей 203, 229, 665 ЦК.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаються на ухвали Верховного Суду України від 28 березня та 17 жовтня 2007 року, 11 липня та 26 листопада 2008 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011року, 21 березня 2012 року, 16 жовтня, 13 листопада 2013 року, 11 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбаченими законом. Договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, який перевірив їх дієздатність та волевиявлення. Договір відповідав їх внутрішній волі та реальній домовленості сторін.

В ухвалах Верховного Суду України від 28 березня 2007 року, 11 липня 2008 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, що надані заявником як приклад, було відмовлено у відкритті касаційного провадження і підстав неправильного застосування норм матеріального права не встановлено.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 жовтня 2007 року, що надана заявниками як приклад, договір купівлі-продажу будинку, було визнано недійсним, оскільки при його укладенні були досягнуті істотні умови, за якими відповідачка мала доглядати позивачку, що вона і виконувала, зареєструвавши її у своєму житловому будинку, тому позивачка, помилково вважала, що укладає договір довічного утримання.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 листопада 2008 року, що надана заявниками як приклад, предметом розгляду судів було визнання недійсним договору дарування, що ґрунтувалося на різних фактичних обставинах справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року, що надана заявниками як приклад, судами встановлено, що ОСОБА_9 помилилася щодо правової природи правочину, вважала що укладає договір довічного утримання, а ОСОБА _10 не прийняла дарунок та не зареєструвала в органах державної реєстрації.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, що надана заявниками як приклад, позивач при укладенні договору дарування мав на меті оформити договір довічного утримання, оскільки через похилий вік потребував догляду, тому під впливом помилки безоплатно передав будинок сторонній людині.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, що надана заявниками як приклад, позивачка при укладенні договорів дарування мала на меті оформити договір довічного утримання, оскільки через похилий вік потребувала догляду, після укладення договорів продовжувала проживати та самостійно сплачувати комунальні послуги, фактичної передачі житлового будинку не відбулося.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, що надана заявниками як приклад, позивачкою було доведено, що її чоловік та вона помилилися щодо правової природи укладеного її чоловіком правочину, та, передаючи безоплатно будинок в дар, вони помилково вважали, що набувач повинен довічно забезпечувати їх утримання та догляд, фактичної передачі житлового будинку не відбулося.

Порівняння змісту вказаного для прикладу судового рішення зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук