Справа № 452/697/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" травня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого- судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 11.03.2016 року пред`явив позов до ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 584,00 грн., яка завдана йому у зв`язку із не своєчасним отриманням страхового відшкодування.

У обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 червня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області частково задоволено його позов до ПАТ НАСК «Оранта» про визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та стягнення грошового зобов`язання.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 26 червня 2015 р. у справі за його позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та стягнення страхового відшкодування, зокрема, встановлено порушення працівниками відповідача вимог чинного законодавства, що спричинило прострочення виплати йому, позивачу страхового відшкодування. За Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначене відшкодування він, ОСОБА_1 , мав право отримати в травні 2013 року, але отримав лише 12 жовтня 2015р. Таким чином, немайнова шкода, заподіяна йому відповідачем, полягає в порушенні його цивільного права, передбаченого Законом.

У відповідності з ст. 16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого, зокрема, особистого немайнового права та інтересу; одним із таких способів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди; а згідно з п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Порушення його права на своєчасне отримання страхового відшкодування протягом зазначеного вище періоду позбавило його права на захист майнового інтересу; він не міг відремонтувати пошкоджений автомобіль або купити інший, не міг розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Ці обставини протягом тривалого часу заподіювали йому душевних, психічних та фізичних страждань, внаслідок чого, зокрема, він неодноразово звертався до лікарів через розлади здоров`я, що підтверджується доданими довідками.

Визначаючи розмір моральної шкоди він, позивач, виходив із того, що її завдано протягом тривалого строку: з 09.05.2013 р. по 12.10.2015 р., отже, відновленню підлягає його душевний, психічний та фізичний стан протягом зазначеного часу.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» вартісною величиною, достатньою для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості є прожитковий мінімум.

Згідно п. 9 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

З 1 січня 2016 року прожитковий мінімум дорівнює мінімальній заробітній платі і становить 1 378 грн., а тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 38 584 грн.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 у підтримання своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта», будучи належним чином повідомлені про судове засідання, у судове засідання не з`явився повторно, причини неявки, зазначені у клопотанні про відкладення розгляду справи, суд визнав неповажними, у зв`язку з чим на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, в той же час згідно п. 3 ч. 2 цієї статті передбачені інші випадки, встановлені законом.

Із рішенням Самбірського міськрайонного суду від 26 червня 2015 року суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ НАСК «Оранта» про визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та стягнення страхового відшкодування відомо, що було ухвалено позов ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування задовольнити у зв`язку з недотриманням відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування», чим були порушені права ОСОБА_1 .

Проте, у жодному із зазначених законів не передбачено підстав відшкодування моральної шкоди страховиком у випадку заподіяння моральної шкоди страхувальнику унаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності страховика щодо виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Отже, позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає із-за відсутністю правової підстави для відшкодування такої шкоди, так як право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї не є абсолютним і моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя