АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/6901/14-ц Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/2325/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

при секретарі - Сотніковій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом посилаючись на те, що 29.11.2007 року між ЗАТ «ОТП банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № ML-702/438/2007. Згідно вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 12 300 доларів США з кінцевим терміном повернення 26 листопада 2022 року. 29.11.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по Кредитному договору було укладено Договір поруки № SR 702/438/2007/1 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, договір поруки № SR 702/438/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 та договір наступної іпотеки № РМL 702/438/2007 відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед Кредитором за повне та своєчасне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за Кредитним договором. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування квартири посвідченого ПН Харківського МНО Губською В.А. 03.02.2003року за реєстровим номером №427. 29 червня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги за кредитним договором № МL-702/438/2007 від 29.11.2007 року. На теперішній час сума заборгованості за кредитним договором складає 1 721 138,90 грн., з яких: 23611,10 доларів США що за офіційним курсом НБУ станом на 01.07.2014 року складає 279 083,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7 696,33 доларів США що за офіційним курсом НБУ станом на 01.07.2014 року складає90 971,92 грн. - заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам; 1 351 083,78 - заборгованість по пені.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просить рішення скасувати, та ухвали нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на ті самі обставини, на які посилався в позовній заяві.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № ML-702/438/2007. Згідно вказаного кредитного договору бінк надав ОСОБА_5 кредит в сумі 25000 доларів США з кінцевим терміном повернення 26 листопада 2022 року..(а. с.7-11).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по Кредитному договору було укладено договір поруки № SR 702/438/2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_8.(а.с. 13)

29.11.2007 р. в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 по Кредитному договору було укладено Договір поруки № SR 702/438/2007/1 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_9. (а.с. 12)

29.11.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_4 був укладений договір наступної іпотеки № РМL 702/438/2007 відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед Кредитором за повне та своєчасне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за Кредитним договором (а.с. 14-17).

29.06.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. (а.с. 25-31)

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, в разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Пунктом 1.9. кредитного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, а також обов'язок позичальника у разі порушення цього договору достроково повернути кредит на вимогу кредитора.

Згідно положень ст.ст. 553, 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За замістом ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, вимогу до поручителів про повернення заборгованості шляхом пред'явлення позову було заявлено позивачем лише 01.07.2014 року, тому стягненню з поручителя підлягає лише заборгованість, що утворилась після 01.01.2014 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту пред'явлення позову.

Таким чином, поручителі відповідають за заборгованість, що не була прострочена станом на 01.01.2014 року, а саме заборгованість за тілом кредиту 14722,14 долари США, що за курсом НБУ на час ухвалення цього рішення становить 174064,96 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з кожного з поручителів окремо, оскільки договори поруки не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою.

Відсотки за кредитом після 01.01.2014 року позивачем не нараховувались.

Судова колегія не вважає за можливе відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителів з тих підстав, що зобов'язання, забезпечене порукою припинилося із смертю боржника, оскільки позивач реалізував своє право на пред'явлення позову до поручителів в період дії основного зобов'язання, з матеріалів справи вбачається, що боржник помер вже після пред'явлення цього позову до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки, матеріали справи не містять прийнятного розрахунку пені, що за змістом відповідав би вимогам п. 4.1.1. кредитного договору, яким передбачена пеня за порушення зобов'язань в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань, а із розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована із загальної суми кредиту, навіть із тої частини, яка не була простроченою на час звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до положень ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

У зв'язку з тим, що ціна продажу предмета іпотеки на цей час, тобто на момент у який позивач прагне набути право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку не визначена, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог. Клопотання про призначення відповідної експертизи представник позивача не заявляв, хоча таке його право було роз'яснено судом.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року змінити в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості - скасувати

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за його солідарним із ОСОБА_5 зобов'язанням за кредитним договором ML-702/438/2007 від 29.11.2007 року у розмірі 174064,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за його солідарним із ОСОБА_5 зобов'язанням за кредитним договором ML-702/438/2007 від 29.11.2007 року у розмірі 174064,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по 1827 грн. з кожного.

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Судді -