АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 681/1855/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1646/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Корніюк А.П.

з участю секретаря Дубової М.В.

представника апелянта Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/ 1646 /16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ „Приватбанк" на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" (треті особи - приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу Бондар Світлана Миколаївна, орган опіки та піклування - Полонська районна державна адміністрація) про визнання договору іпотеки недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення Москалюк С.А., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з означеним позовом до суду і в обгрунтування вимог вказувала, що 20.09.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та відповідачками ОСОБА_4, ОСОБА_5 у забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 20.09.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1.

Позивачка вказувала, що зареєстрована і проживає в іпотечному будинку з 2000 року, в цьому будинку народився її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який набув право користування даним жилим приміщенням, іншого житла у неї з дитиною немає.

Позивач також вказувала, що про існування договору іпотеки їй стало відомо в березні 2014 року, коли банк звернувся із позовом в суд. Просила договір іпотеки визнати недійсним, оскільки він суперечить правам та інтересам її сина, укладений без згоди органу

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Справа №22ц/792/1646 /16

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 19,27

опіки та піклування.

Рішенням Полонського районного суду від 01 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 20.09.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_5. Скасовано заборону щодо відчуження іпотечного майна. Стягнуто з відповідачів на користь ОСОБА_2 по 162 грн. 40 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „Приватбанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове

рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник апелянта Москаоюк С.А. апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав та мотивів.

Встановлено і ці обставини ніким не оспорюються, 20.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річник та строком повернення - до 19.09.2017 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено Договором іпотеки від 20.09.2007 року, укладеного між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, які передали в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими спорудами, та земельну ділянку за цією ж адресою. Іпотечне нерухоме майно належать іпотекодавцям на праві власності в рівних частках (а.с.37- 42)

При нотаріальному посвідченні Договору іпотеки іпотекодавці вказували, що в житловому будинку, окрім них, зареєстровано ОСОБА_9 і що права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються, і що права користування житловим будинком у інших осіб немає (а.с.55-57)

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживав син позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який як член сім'ї власника житла набув право користування цим житлом, а договір іпотеки, який укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування, обмежує права і охоронювані законом інтереси дитини на користування житлом, тому цей договір слід визнати недійсним.

Колегія суддів вважає, що з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна оскільки він зроблений без урахування усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Як видно із матеріалів справи, іпотекодавці є бабкою та прабабкою сина позивачки ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що іпотекодавці, передаючи в іпотеку належне їм на праві власності житло, не визнавали право користування інших осіб цим житлом, про що зазначили у своїй заяві при нотаріальному посвідченні договору іпотеки і в цій же заяві вказали, що права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні оспорюваного договору мало місце порушення житлових прав малолітнього ОСОБА_3, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ „Приватбанк" задовольнити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ Кізюн О.Ю.

Судді:/підписи/ Переверзєва Н.І.

Корніюк А.П.

Копія відповідає оригіналу.

Суддя: О.Ю. Кізюн