_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8380/16-ц
Провадження № 2/520/4062/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20.07.2016 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Прохоров П. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з наведеним позовом, у якому просять суд виділити позивачам в натурі в окрему самостійну ізольовану одиницю житловий будинок, приналежний їм на праві спільної часткової власності, частку житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, будинок №66, яка складається з двоповерхового житлового будинку літ. «А» та надвірних споруд літ. «К», «М» мостіння та огорожі.; припинити право спільної часткової власності на таку будівлю та визнати з позивача право спільної сумісної власності на виділений обєкт нерухомості.

Вказані вимоги можуть бути заявлені у самостійних позовах, а з такого суд вказує на необхідність сплати кожним позивачем належної та повної суми судового збору, виходячи з передбачених законом ставок.

Так, вбачається, що позивачами, кожним, заявлено вимог про виділ приналежних їм часток в натурі, припинення права спільної часткової власності інших співвласників на виділені частки та визнання за ними права власності, тобто по 2 вимоги немайнового та 1 вимогу майнового характеру.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог, що повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Так суддя вказує на те, що законом України «Про судовий збір» встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

При цьому згідно п. «а» ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином в обґрунтування ціни позову позивачам слід надати до суду належну оцінку спірного майна, однак до матеріалів позову не надано належних відомостей щодо проведення оцінки зазначеного майна компетентними особами.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Виходячи з викладеного суддя попередньо визначає суму судового збору що підлягає сплаті позивачем ОСОБА_1 за заявлену нею вимогу в розмірі 4000,00 грн. Сума судового збору, що підлягає сплаті позивачем ОСОБА_2 встановлюється на рівні 4000,00 грн.

Щодо вимог немайнового характеру, то розмір судового збору, що має бути сплачено позивачами , відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» складає 551,20 грн. за кожну вимогу кожен з них має сплатити по 2 вимоги немайнового характеру по 1102,40 грн.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ розяснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

При цьому слід зазначити і про те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, а також практика Європейського суду з прав людини під час застосування зазначеної Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом з тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ( рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

На підставі ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, або до якої не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

З такого суд розяснює, що коли недоліки позову будуть усунуті лише одним з позивачів наслідком такого стане відкриття провадження за вимогами такого позивача, натомість за вимогами позивача, який не усуне недоліки позовна заява вважатиметься неподаною.

При цьому позивачі не позбавлені можливості надати до суду належну оцінку спірного майна та сплатити при цьому судовий збір виходячи з такої оцінки та відповідно до розміру заявленим кожним з них вимог.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки в натурі залишити без руху.

Повідомити позивачам про необхідність виправити зазначений недолік позову протягом 5 (пяти) днів з дня отримання цієї ухвали - сплатити судовий збір в належному розмірі, по 5102,40 грн., із врахуванням сплаченого ОСОБА_4 раніше судового збору в розмірі 1684,63 грн.

Розяснити позивачам, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П. А. Прохоров