АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/7810/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача Ударцева В.В.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у справі за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_5 про стягнення грошової одноразової допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 працював у позивача на посаді інженера 2 категорії відділу захисту об'єктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі трудового договору. Наказом т.в.о. №170/о від 02.04.2015 відповідача було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, і при звільненні окрім інших належних при звільненні сум виплачено матеріальну допомогу на підставі п.6.25.3 Колективного договору у розмірі 112357,05грн. В подальшому рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2015 ОСОБА_5 було поновлено на роботі на посаді інженера 2 категорії відділу захисту об'єктів від актів незаконного втручання служби безпеки ДП обслуговування повітряного руху України з 02.04.2015.

Виходячи з положень ст.1215 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги підприємства задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми одноразової допомоги, яка у зв'язку з його звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України виплачена позивачем на виконання п.6.25.3. колективного договору.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на той факт, що відповідач поновлений на роботі, а тому підстав для виплати йому передбаченої умовами колективного договору допомоги немає. Оскільки сума - предмет позову - фактично виплачена відповідачу у зв'язку зі звільненням, проте, він продовжує працювати, - виплачена сума підлягає поверненню. При цьому посилається на ст.1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на положення ст.1215 ЦК України вважав, що безпідставно набуті відповідачем кошти не підлягають поверненню, а також що вказані кошти є шкодою, спричиненою підприємству незаконними діями посадової особи, що не перешкоджає позивачу захистити порушені права в інший передбачений законом спосіб.

Проте, такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам і грунтується на нормах матеріального права, які не регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, а також і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, зобов'язана повернути це майно потерпілому.

За своїм змістом указана норма закону застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-122цс14 24.09.2014).

Спірні правовідносини виникли з трудового договору і регулюються нормами КЗпП України та укладеним власником підприємства з його працівниками колективним договором, а тому застосування до них положень ст.1212 ЦК України є безпідставним.

Крім того, відповідно до положень ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню навіть якщо безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування у разі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки передбачена підпунктом г) п.6.25.3 колективного договору матеріальна допомога не виконує функцію засобу існування звільненому за п.1 ст.40 КЗпП України працівникові, а є додатковою до передбачених законом гарантією, підстав для застосування до спірних правовідносин ст.1215 ЦК України немає.

Колективним договором у п.6.25.3. працівникам у разі застосування ст.40 п.1 КЗпП України адміністрацією гарантована виплата матеріальної допомоги у розмірі не більше 200тис. грн, розрахованої за відповідною формулою. Тобто, правовою підставою для виплати такої матеріальної допомоги є звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП України.

Враховуючи, що звільнення відповідача за п.1 ст.40 КЗпП України визнано у судовому порядку незаконним, і таке звільнення є незаконним з моменту прийняття рішення про звільнення, то слід вважати відсутніми і передбачені п.6.25.3. колективного договору підстави для виплати матеріальної допомоги у передбаченому розмірі. Оскільки передбачених колективним договором підстав для виплати ОСОБА_5 матеріальної допомоги немає, фактично виплачена йому сума підлягає поверненню позивачу.

За таких обставин та враховуючи, що підставами позову є обставини, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, а не норми матеріального закону, які він при цьому зазначає, - позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 112357,05грн (сто дванадцять тисяч триста п'ятдесят сім грн 05 коп.) та судовий збір 2395,26 грн, а всього стягнути 114751,31грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна