Справа № 296/1030/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних, три відсотки річних,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також - відповідач), який обґрунтовувався тим, що 21.12.2007 р. між ТОВ «Благо-Інвест» та ОСОБА_2 було укладено договір №002832, згідно якого ТОВ «Благо-Інвест» зобов'язалося вчинити від імені і за рахунок ОСОБА_2 певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару для відповідача, або отримання позики, а ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати чистий внесок та адміністративні витрати на оплату послуг за організацію діяльності програми.

Вказується, що 03.11.2008 року між ТОВ «Благо-Інвест» та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 211/08 згідно якого ТОВ «Благо-Інвест» надало ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40625 грн. у тимчасове користування на умовах повернення згідно графіку рівними частинами по 625 грн. щомісячно з кінцевим терміном погашення до 15.10.2018 року. У звязку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе грошових зобовязань, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р. у справі №2-2354/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Благо-Інвест» борг за договором позики №211/08 від 03.11.2008 р. в сумі 40625 грн. 00 коп,; за основним договором № 002832 від 21.12.2007 р. в сумі 3500 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що 03.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач прийняв на себе право вимоги до ОСОБА_2, що належало Товариству з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» та став кредитором за договором позики №211/08 від 03.11.2008 р. та Основним договором № 002832 від 21.12.2007р., а також те, що відповідач рішення суду не виконав, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просив стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з серпня 2010 по грудень 2011 року та з січня 2013 року по червень 2015 року в сумі 42 130 грн. та 3 % річних у сумі 5 984 грн.

Позивач в судовому засіданні 22.03.2016 р. позов підтримав, в подальшому у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 22.03.2016 р. позов визнала, в подальшому у судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.06.2016р. у прийнятті визнання представником відповідача ОСОБА_3 пред"явленого ОСОБА_1 позову - відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Так, підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення з останнього інфляційних витрат та три відсотки річних є невиконання відповідачем умов договору позики № 211/08 від 03.11.2008 року та основного договору № 002832 від 21.12.2007 р., укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Благо-Інвест», а також набуття позивачем прав первісного кредитора у зобовязанні за наслідком укладення договору про відступлення права вимоги від 03.06.2015 р., між ТОВ «Благо-Інвест» як первісним кредитором та ОСОБА_1 як новим кредитором.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

03.06.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Благо-Інвест (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за основним договором №002832 від 21.12.2007 р., за договором позики № 211/08 від 03.11.2008 р., за основним договором №002059 від 24.04.2008 р., за договором позики № 212/08 від 03.11.2008 р., укладеними між первісним кредитором та ОСОБА_2

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги від 03.06.2015 р., за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за основним договором, включаючи борг за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р.

Згідно із ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою. Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 517 Цивільного кодексу України (докази прав нового кредитора у зобов'язанні) первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до 2.1 договору відступлення права вимоги від 03.06.2015 р., первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні 22.03.2016 р. судом розяснювався обовязок позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також зясовувалося питання наявності первинних документів на підставі яких у первісного кредитора виникло право вимоги до відповідача, а саме: основного договору №002832 від 21.12.2007 р. та договору позики № 212/08 від 03.11.2008 р., укладеними між ТОВ Благо-Інвест та ОСОБА_2

Натомість позивач у судовому засіданні 22.03.2016 р. вказував, що вказані договори втрачені, а в подальшому у судове засідання не зявився, документи, які засвідчують права вимоги до боржника, що були передані згідно договору відступлення права вимоги від 03.06.2015 р. суду не надав, в поданій суду заяві від 13.05.2016 просив продовжити розгляд справи за його відсутності.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження прав нового кредитора у зобов'язанні у розумінні ст. 517 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не надано суду документи, які засвідчують права, що передаються, а також не доведено наявність заборгованості відповідача за основним зобовязанням у передбачений законом спосіб.

Щодо доводів позивача про доведеність наявності заборгованості у відповідача за основним договором №002832 від 21.12.2007 р. та договором позики № 212/08 від 03.11.2008 р. на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р. у справі №2-2354/11, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р. у справі №2-2354/11 розірвано договір №002832 від 21.12.2007 р. та договір позики № 211/08 від 03.11.2008 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» залишок неповерненої позики за договором позики № 211/08 від 03.11.2008 року в сумі 40 625 грн. 00 коп. та штраф за невиконання зобовязань за договором позики в сумі 8125 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» заборгованість по сплаті адміністративних витрат за основним договором №002832 від 21.12.2007 р. в сумі 3500 грн. 00 коп. та штраф за невиконання зобовязань за основним договором №002832 від 21.12.2007 р. в сумі 5062 грн. 00 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 5,6).

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги від 03.06.2015 р., за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за основним договором, включаючи борг за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р.

Тобто, виходячи зі змісту вказаного договору, його предметом є уступка права вимоги за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р., за яким з боржника стягнуто залишок неповерненої позики за договором позики № 211/08 від 03.11.2008 року, заборгованість по сплаті адміністративних витрат за основним договором №002832 від 21.12.2007 р., а також штрафні санкції та судові витрати.

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною п'ятою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 378 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Отже, при укладенні договору уступки права вимоги, первісний кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» та новий кредитор позивач у справі, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили особу стягувача щодо вимог за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2011 р. у справі №2-2354/11, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-56гс14, та відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Натомість, у звязку ненаданням позивачем на вимогу суду основного договору №002832 від 21.12.2007 р. та договору позики № 212/08 від 03.11.2008 р., права вимоги за яким були передані до ОСОБА_1 (нового кредитора) від Товариства з обмеженою відповідальністю Благо-Інвест (первісного кредитора) на підставі договору відступлення права вимоги від 03.06.2015 р., то суд на виконання ст. 213 ЦК України позбавлений можливості перевірити відповідність форми укладеного правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні, правочину на підставі якого виникло зобов'язання.

З огляду на викладе, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 57 - 61, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота