Справа № 367/2733/15-ц Головуючий у І інстанції Шестопалова Я. В.
Провадження № 22-ц/780/1793/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 28.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Дрозді Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ірпінської міської ради Київської області, виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення № 54/14 від 24.02.2015 року виконавчого комітету Ірпінської міської ради про виділення громадянину ОСОБА_2 в окреме будинковолодіння частину житлового будинку під літ. «А», розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення 2-4 площею 28,3 кв.м., приміщення 2-5 площею 5,8 кв.м., загальною площею 34,1 кв.м., та присвоєння виділеній частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0403 га нового адресного номеру: АДРЕСА_2. Даним рішенням було визначено, що іншу частину будинку загальною площею 141,9 кв.м. з відповідними будівлями і спорудами, розташовану по АДРЕСА_1 при обліку слід вважати цілим будинковолодінням за старою адресою. Також, ОСОБА_3 просила визнати незаконним та скасувати рішення № 4776-67-6 від 25.02.2015 року Ірпінської міської ради Київської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що зазначені рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області та рішення Ірпінської міської ради Київської області є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки при їх винесенні не було враховано вимог закону щодо неможливості виділення частки з недобудованого житлового будинку, який не введений в експлуатацію, та присвоєння йому нової адреси як новоствореному об'єкту нерухомого майна. Також зазначала, що між співвласниками не узгоджені межі земельної ділянки, в зв»язку з чим неможливо надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки. При винесенні оспорюваних рішень відповідачами були порушені її права, як співвласника нерухомого майна, що, на її думку, є підставою для задоволення позову.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення № 54/14 від 24.02.2015 року виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яким було виділено громадянину ОСОБА_2 в окреме будинковолодіння частину житлового будинку під літ. «А», розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення 2-4 площею 28,3 кв.м., приміщення 2-5 площею 5,8 кв.м., загальною площею 34,1 кв.м., та присвоєння виділеній частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0403 га нового адресного номеру: АДРЕСА_2, іншу частину будинку загальною площею 141,9 кв.м. з відповідними будівлями і спорудами, розташовану по АДРЕСА_1, при обліку слід вважати цілим будинковолодінням за старою адресою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 грудня 2003 року позивачка ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 відповідно до договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.І., зареєстрованого в реєстрі за №854, отримали в дар від ОСОБА_7 в рівних частинах кожний 9/20 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель жилою площею 73,4 кв.м., загальною площею 135,2 кв.м., що знаходиться в м. Ірпінь Київської області по АДРЕСА_1. (том 1, а.с.13-15). Вказаний договір було зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації 10.01.2004 року та за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 9/40 частин вищевказаного будинку за кожним.

11/20 частин вищевказаного будинку, що знаходиться в м. Ірпінь Київської області по АДРЕСА_1, належить третій особі ОСОБА_5 (том 1, а.с.132).

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради №279/1 від 25.11.2003 року «Про дозвіл на перебудову житлових будинків, добудов до них, про оформлення правової документації на самовільно побудовані будівлі, про надання земельних ділянок на праві оренди» дозволено ОСОБА_7, що мешкає в АДРЕСА_1, замість приміщень 2-2 площею 10,9 кв.м., І площею 3,8 кв.м., виконати добудову розміром 6,70 кв.м. на 10,70 кв.м., де обладнати в приміщення 2-6 площею 7,4 кв.м. ванну кімнату, в добудові обладнати кухню-столову, прихожу загальною площею 48 кв.м., передпокій 2-5 переобладнати під житлову кімнату, розширивши її за рахунок приміщення 2-4 площею 6,5 кв.м. до площі 13,2 кв.м., житлова площа по квартирі №2 після реконструкції та добудови становитиме 29,8 кв.м., загальна площа 85,2 кв.м. (том 1, а.с.51).

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради №56/2 від 29.03.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво сараю, бані, літньої кухні, а також дозволено переобладнати житлову кімнату 2-1 площею 16,6 кв.м. під гараж з розширенням за рахунок добудови розміром 2,50 кв.м. на 4,50 кв.м. Зобов»язано останніх підсилити суміжну перегородку з квартирою №1 матеріалами, які забезпечують нормативні вимоги щодо теплотехнічних та акустичних характеристик. Також зобов»язано внести зміни в поетажний план домоволодіння через Ірпінське БТІ (том 1, а.с.52).

Судом також встановлено, що за період з 2004 по 2005 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проводилась добудова та перебудова частини спірного житлового будинку, яка знаходилась у їх користуванні відповідно до подарованої частки та відповідно до паспорту технічної інвентаризації на будинок відповідає квартирі №2 (том 1, а.с.127-135). Зокрема, вони розібрали кухню, підсобні приміщення, а замість них збудували житлову кімнату, вітальню, ванну, туалет. Таким чином, згідно технічного паспорту від 13.08.2004 року вказана частина будинку має загальну площу 99,9 кв.м. і складається з приміщень по плану 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5.

До теперішнього часу будівництво співвласниками не завершено та об'єкт не прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року у цивільній справі № 22ц-780/4496/13 виділено ОСОБА_3 відповідно до варіанту № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 8000/8001, приміщення в житловому будинку №4 по вул. Надсонова в м. Ірпінь Київської області: 2-1 житловою площею 16,6 кв.м., вартістю 9 517 грн., 2-2 кухню площею 13,7 кв.м., вартістю 7 855 грн., 2-3 в стадії будівництва 15,4 кв.м., вартістю 33 206 грн., 2-4 в стадії будівництва (частину) 20,1 кв.м., вартістю 43 341 грн., всього на суму 93 919 грн., що більше ідеальної частки по вартості на 10 195 грн. (93 919 грн.- 83 724 грн.) і становить 93 919 : 167 448 = 56/100 спірної частини. Виділена частина у будинку в цілому становить 56/100 х 75/100 = 42/100.

Також даним рішенням ОСОБА_3 відповідно до варіанту №3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №11260/10-15 виділено для обслуговування будинку земельну ділянку по вул. Надсонова в м. Ірпінь Київської області, лінії розподілу ділянки проходять з точки «А», що розділяє відрізок 12,14 м межі земельної ділянки на частини 7,79 м. ліворуч та 4,35 м. праворуч в точку «Б» (точка лінії розподілу будинку) - 6,25 м; з точки «Б» по лінії розподілу будинку в точку «В», з точки «В» в точку «Г» - 2,94 м; точка «Г» розподіляє відрізок тильної межі ділянки 9,48 м. на частини 8,80 м ліворуч та 0,68 м праворуч.

Вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2 відповідно до варіанту № 3 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 8000/8001 виділено приміщення в житловому будинку №4 по вул. Надсонова в м. Ірпінь Київської області: 2-4 в стадії будівництва (частину) - 28,3 кв.м., вартістю 61 023 грн.; 2-5 в стадії будівництва - 5,8 кв.м., вартістю - 12 506 грн., всього на суму 73 529 грн. Виділена частка у будинку в цілому становить 44/100 x 75/100 = 33/100.

Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року виділено ОСОБА_2 відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи №11260/10-15 для обслуговування будинку земельну ділянку по АДРЕСА_1 Київської області, лінії розподілу ділянки проходять з точки «Д», що розподіляє відрізок 6,58 м межі земельної ділянки на частини 2,44 м ліворуч та 4, 14 м праворуч в точку «Е» - 43,08 м.; точка «Е» розділяє відрізок 10,97 м тильної межі земельної ділянки на частини 2,46 м ліворуч та 8,51 м праворуч.

Вищевказане рішення Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року у справі № 22ц-780/4496/13 залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2014 року (том 1, а.с.54-55).

24.02.2015 року виконавчим комітетом Ірпінської міської ради винесено рішення за № 54/14 про виділення в окреме будинковолодіння частини житлового будинку під літ. «А» громадянину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0403 га, а саме: частину приміщення 2-4 площею 28,3 кв.м., приміщення 2-5 площею 5,8 кв.м., загальною площею 34,1 кв.м. та присвоєння нового номеру АДРЕСА_2 вищезгаданій частині житлового будинку та земельній ділянці площею 0,0403 га, а частину житлового будинку під літ. «А» загальною площею 141,9 кв.м. з відповідними будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, при обліку вважати цілим будинковолодінням за старою адресою (том 1, а.с.11).

25.02.2015 року рішенням сесії Ірпінської міської ради Київської області № 4776-67-VI надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,0403 га в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (том 1, а.с.12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в частині вимог щодо незаконності рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 54/14 від 24.02.2015 року, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження та делеговані.

До власних повноважень виконавчих органів відповідно до п.п. 9 п. "а" ч. 1 ст. 31 вказаного Закону належать: надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форми власності.

Відповідно до п.п. 9, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п.п. 9-10 п.б ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади; облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до п. 58 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який поділяється (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів) або частка з якого виділяється, заявнику, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, необхідно надати документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 301 Закону України "Про планування і забудову територій" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті.

На підставі ч. 1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, що належать до І-Ш категорій складності, та об»єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об»єкта до експлуатації.

Відповідно до п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року N923, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі письмової заяви замовника об'єкта будівництва, форма якої затверджується в установленому порядку Мінрегіонбудом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об»єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об»єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об»єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У відповідності з п. 3 висновків Верховного суду України від 01.02.2014 року, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за перше півріччя 2013 року, розділ «Спори про право власності та інші речові права» зазначено, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкту, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

У відповідності із ст.ст. 2.1, 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна (наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №774/14041 від 6 липня 2007 року) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Згідно ст. 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

У відповідності із ст. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Крім того, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року розглянув справу № 6 - 2017 цс 15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, в якій зробив правовий висновок, відповідно до якого споруджений подружжям в період шлюбу житловий будинок до його прийняття до експлуатації та реєстрації права власності на нього, не набуває юридичного статусу житлового будинку, однак, будучи сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, є майном, набутим подружжям за час шлюбу, відтак об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке може підлягати поділу між ними.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року у цивільній справі № 22ц-780/4496/13 відповідно до роз»яснень, викладених у п. 9 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на жилий будинок» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було проведено поділ незакінченої будівництвом частини будинку, однак не вирішувалось питання про визнання права власності на новостворене нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності вказаних осіб на належні їм частки в нерухомому майні - житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що будівництво частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, незавершене, новостворене нерухоме майно не введено в експлуатацію, а отже перебудована частина будинку на теперішній час не набула юридичного статусу житлового будинку, не являється об»єктом права власності та не може бути предметом поділу чи виділу.

Оскільки судом встановлено, що виділ в натурі частки в нерухомому майні - будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, не здійснювався, та на теперішній час його право на цю частку не припинено, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 24.02.2015 року за № 54/14 про виділення в окреме будинковолодіння частини житлового будинку під літ. «А» громадянину ОСОБА_2 та присвоєння нового номеру: АДРЕСА_2 вищезгаданій частині житлового будинку, не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню із задоволенням позову ОСОБА_3 в цій частині.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв»язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :