Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1786/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

секретар Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Зазначав, що він з грудня 2015 року є наймачем трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1. Раніше наймачем квартири була його мати - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квартирі зареєстровані члени сім'ї: племінниця ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_4, сестра ОСОБА_7. Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2009 року у квартирі не проживають, їх особисті речі у квартирі відсутні, в утриманні квартири участі не беруть.

Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у квартирі більше шести місяців, просив суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.72-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.80-82).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник відповідачів заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_6, мати позивача та відповідача ОСОБА_4, бабуся відповідача ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.8). Відповідно до договору найму житла - НЖ/2015 від 07 грудня 2015 року наймачем квартири є ОСОБА_3 (а.с.7).

У спірній квартирі крім позивача зареєстровані його сестра ОСОБА_4, , його племінниця ОСОБА_5, та сестра ОСОБА_7 (а.с.9).

За даними Олександрійського МВ УДМС в Кіровоградській області ОСОБА_4 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 22 грудня 2007 року, а ОСОБА_5 з 31 травня 2012 року, тобто були зареєстровані у квартирі ще за час життя попереднього наймача - ОСОБА_6 (а.с.15,16).

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_5 та представник відповідачів зазначали, що ОСОБА_4 періодично не проживає у квартирі через те, що раніше працювала у Польщі, на даний час працює у м. Києві. ОСОБА_5 вимушена здійснювати догляд за хворим батьком за місцем його проживання. Після смерті ОСОБА_6 доступу до квартири не мають, оскільки позивач змінив замки вхідних дверей. Останній раз у квартирі ночували у листопаді 2015 року, коли прибули на похорон бабусі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчить журнал судового засідання та технічний запис фіксування судового засідання, позивач підтвердив в суді першої інстанції, що після смерті ОСОБА_6 він визначив себе наймачем спірної квартири без погодження з відповідачами, відповідачі періодично проживали у квартирі, останній раз у листопаді 2015 року, після чого він змінив замки вхідних дверей і не бажає, щоб відповідачі приходили до квартири, має намір приватизувати квартиру на своє ім'я.

Суд дав належну оцінку акту, складеному 23 березня 2016 року майстром КП «Житлогосп» за участю сусідів щодо не проживання відповідачів у спірній квартирі.

В акті зазначено, що його складено зі слів сусідів, не наведено причин, з яких відповідачі не проживають, крім того, акт не підтверджує факт безперервного не проживання відповідачів у квартирі понад шість місяців(а.с.10).

За таких обставин, а також враховуючи те, що відповідачі іншим житлом не забезпечені, інтерес до спірної квартири не втратили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою задоволенню не підлягає, оскільки факт не проживання відповідачів у квартирі понад шість місяців без поважних причин, позивачем не доведено.

Позивачами у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням можуть бути особи, які мають право постійного користування цим жилим приміщенням, а саме - наймач, члени його сім'ї, колишні члени сім'ї, в тому числі і ті з них, які зберігають право на це як тимчасово відсутні.

Правове значення для вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є причини відсутності відповідачів у спірній квартирі понад встановлені законом строки.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно зазначив у рішенні про передчасне звернення позивача, як нового наймача з позовом до суду, оскільки після укладення ним договору найму пройшло лише три місяці, є обґрунтованими, проте висновків суду щодо недоведеності позовних вимог не спростовують.

Оскільки зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині про передчасність звернення позивача з позовом до суду, не вплинула на правильність рішення суду про відмову в позові через недоведеність позовних вимог, підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Суд повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, рішення суду ґрунтується на фактичних обставинах справи, відповідає вимогам чинного законодавства та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається

без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

М.М.Суржик