Справа № 285/778/16-ц
провадження у справі № 2/0285/684/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10 травня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…………….……Літвин О.О.

за участю секретаря……………… ..Поліщук Т.П.

сторін:

позивача……………………………..ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

ОСОБА_4

представника органу опіки………..Ретунських О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_6

ІІІ особа Служба у справах дітей Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області

про відібрання неповнолітніх дітей від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив відібрати у нього неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення його батьківських прав, залишити дітей на утриманні та вихованні позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошові сумі в розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно.

В обґрунтування позову зазначив, що після смерті його доньки та матері дітей - ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, діти залишились проживати за місцем його реєстрації та перебувають на повному його матеріальному утриманні і вихованні, відповідач жодної участі у їх житті не приймає, не піклується про їх духовний, фізичний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги, не провідує, ухиляється від їх виховання, тому виникла потреба у зверненні до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили його задовольнити.

Відповідач не визнав позовні вимоги, пояснив, що після одруження з дочкою позивача, постійно проживав з сім'єю в його будинку в с. Яворівка Новоград-Волинського району. Його діти з моменту народження також проживали разом з ними в будинку дідуся та бабусі. Коли дружина померла, ще рік проживав з сім'єю позивача та своїми дітьми, однак з серпня 2015 року змушений був повернутись до своєї матері в м. Житомир. Прислухаючись до думки своїх дітей, зокрема найстаршої ОСОБА_7, яка хотіла закінчити 9 класів по місцю свого проживання, вирішив дітей не забирати з собою до м. Житомир, однак в майбутньому планує це зробити.

Представник органу опіки та піклування заперечила проти позову, зазначила, що підстав відібрання дітей у відповідача немає. Думка дітей щодо цього питання заслуховувалась і вони заперечують проти позбавлення відповідача батьківських прав. В той же час, менший син ОСОБА_8 досить схвильовано та емоційно ставиться до цього питання, у зв'язку з чим представник органу опіки та піклування просила не викликати дітей до суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини...(ч.8 ст.7 СК), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Судом встановлено, що неповнолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дітьми відповідача. Їх мати, з якою відповідач перебував у шлюбі з 26.08.2000 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Діти зареєстровані та проживають разом з дідусем, позивачем по справі, та бабусею в с. Яворівка Новоград-Волинського району, де відвідують Яворівську загальноосвітню школу.

Відповідач зареєстрований та проживає в м. Житомир в будинку своїх батьків, придатному для проживання, по місцю проживання характеризується задовільно.

Відповідно до ст.ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, вони мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом приймається до уваги, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з моменту свого народження проживають в будинку діда, позивача, спочатку разом зі своїми батьками, а після смерті матері - біля одного року з батьком. Вони прижились у своєму середовищі, відвідують за місцем проживання навчальний заклад, мають своїх друзів, сталі сімейні зв'язки.

На момент розгляду справи в суді неповнолітнім ОСОБА_7 виповнилось повних 15 років, ОСОБА_8 - 11 років. З метою уникнення психологічного травмування дітей, їх думка при вирішенні даної справи судом не заслуховувалась, оскільки питання щодо позбавлення їх батька батьківських прав, яке восени 2015 року вже ставилось позивачем перед органами опіки та піклування, у дітей з'ясовувалось. Зокрема, як зазначив представник органу опіки та піклування в судовому засіданні, що не заперечувалось також сторонами, діти люблять свого батька та заперечують, щоб його позбавляли батьківських прав чи примусово їх відбирали у нього.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи нехтує ними, недбало або жорстоко ставиться до сина й доньки, негативно впливає на їх особистість. Відповідач цікавиться життям своїх дітей, хоче піклуватись про них, проживає в будинку, придатному для проживання. Після смерті дружини та через неприязні стосунки з тестем, позивачем по справі, відповідач змушений був змінити своє місце проживання та переїхати до матері в м. Житомир.

Звичайно невжиття відповідачем заходів для пошуків роботи, ненадання позивачу матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, які проживають разом з дідом та бабою, рідке їх відвідування, являється безумовним свідченням того, що він неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Однак, матеріальна неспроможність відповідача не є підставою для відібрання дітей без позбавлення батьківських прав згідно зі ст. 164 СК України, а також відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України», згідно з яким «саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків».

Та обставина, що відповідач не має заробітку, і як наслідок, не в змозі забезпечити дітей матеріально, є цілком зрозумілим та не свідчить про його байдуже ставлення до своїх батьківських обов'язків чи небажання опікуватись дітьми.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в справі немає переконливих доказів того, що відібрання дітей від відповідача без позбавлення його батьківських прав буде сприяти інтересам цих дітей, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання своїх дітей є похідною від основної, а тому вона також не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що суду не було надано доказів про застосування до відповідача інших заходів, менш радикальних, ніж відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, зокрема - притягнення його до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків, а також надання відповідачу певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги.

Оскільки на день розгляду даної справи в суді неповнолітня ОСОБА_7 досягла чотирнадцятирічного віку, а неповнолітній ОСОБА_8 досяг одинадцятирічного віку, то відповідно до ст. 160 СК України, ч. 2 ст. 313 ЦК України вони мають право обирати своє місце проживання на власний розсуд.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Відмовитив задоволенні позовних вимог ОСОБА_2до ОСОБА_6про відібрання неповнолітніх дітей від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя О.О. Літвин