Справа № 265/3568/16-ц
Провадження № 2/265/1475/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 серпня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

за участі секретаря - Азарової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ККП «Керуюча компанія «Східна», Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки з вимогою визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що їй на підставі рішення міської ради та ордеру від 20 грудня 1999 року була надана вказана квартира, наймачем якої вона є. Натомість у спірній квартирі також зареєстровані її донька, відповідачка, та її онуки, неповнолітній ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_2 разом із своїми дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в липні 2012 року виїхала до с. Заїченко Новоазовського району на вул. Ілліча 43. Також їй відомо, що з 2014 року відповідачка з синами переїхала до Росії на постійне проживання. Місцезнаходження доньки та онуків їй невідоме, а також їх речей у спірному житні немає. При цьому відповідачка не несе жодних витрат по комунальним платежам, що змушує її нести витрати по сплаті таких послуг самотужки, що порушує її права. На підставі переліченого просила суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 й ОСОБА_4 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1, заявлені нею позовні вимоги повністю підтримала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, внаслідок чого просила суд задовольнити позов повністю. При цьому позивачка вказувала, що в липні 2012 року її донька, відповідачка, виїхала до с. Заїченко доглядати матір чоловіка позивачки, забравши із собою своїх дітей. З того часу відповідачка постійно мешкала із дітьми в цьому селі, а після смерті матері чоловіка позивачки ОСОБА_2 залишилась у с. Заїченко з метою оформити на себе спадщину на будинок 43 по вул. Ілліча, однак цього зробити не встигла, бо розпочалась АТО. З цього часу вона не спілкувалась із донькою, яка ці слів сусідів виїхала до Росії на постійне проживання разом із дітьми. Додавала, що батьки двох синів відповідачки також залишились на непідконтрольній території України, та які не були позбавлені батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно.

Відповідачка, ОСОБА_2, яка також діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась за невідомих суду причин повторно, будучи про час та місце розгляду справи належним чином повідомленою.

Представник органу опіки та піклування, яка діє на підставі доручення, ОСОБА_5, в суді заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог щодо неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вказуючи, що діти таким чином будуть позбавлені права на проживання у спірному житлі, а також у подальшому не зможуть прийняти участь у приватизації такої квартири, враховуючи також, що немає відомостей, що діти прописані у Росії, або у іншому місці.

Представник ККП «КК Східна» до судового засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити наявний спір у його відсутність.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Таким чином суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була надана позивачці, а також членам її родини, в тому числі відповідачці, на підставі ордеру від 20 грудня 1999 року згідно із рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 листопада 1999 року, що підтверджується копією вказаного ордеру (а. с. 4).

З копії особового рахунку № 245-34 на АДРЕСА_1 вбачається, що у вказаному житловому приміщенні зареєстрована з 28 січня 1983 року ОСОБА_1, яка є наймачем вказаної квартири, а також з 10 вересня 1999 року - ОСОБА_2 (донька наймача), з 22 січня 2002 року - ОСОБА_3 (онук наймача), 2002 р. н., з 21 липня 2006 року - ОСОБА_4 (онук наймача), 2004 р. н., що також підтверджується відомостями Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в Донецькій області (а. с. 5, 9-11).

Спорідненість позивачки, ОСОБА_1, з відповідачкою, ОСОБА_2, а також з ОСОБА_6 й ОСОБА_4 визнавалось самою позивачкою.

Згідно із актом від 21 березня 2016 року, складеного представниками ККП «КК «Східна», вбачається, що у АДРЕСА_1, будучи зареєстрованими, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не мешкають за свідченнями сусідів по будинку, починаючи з липня 2012 року по теперішній час (а. с. 5).

Факт не проживання у спірному житловому приміщенні ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_3 й ОСОБА_4 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які у судовому засіданні вказували, що вони знайомі із ОСОБА_1, з якою працювали тривалий час разом. Вказували, що вони систематично навідуються до АДРЕСА_1, тому їм відомо щодо кола осіб, які там мешкають. Вказували, що ОСОБА_2 є донькою позивачки, а неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є її онуками та синами відповідачки відповідно. Свідки при цьому вказували, що десь з 2012 2013 років у спірному житлі ані відповідачка, ані її діти не мешкають, бо там живе лише ОСОБА_1 Зі слів позивачки їм відомо, що ОСОБА_2 разом із дітьми виїхала до будинку в якомусь селі в Новоазовському районі, після чого поїхала до Росії. Де вона у теперішній час перебуває свідкам невідомо.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у АДРЕСА_1 ані ОСОБА_2, ані її діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не мешкають без поважних причин.

Також суд зауважує, що оскільки діти відповідачки, ОСОБА_3, 2002 р. н., та ОСОБА_4, 2004 р. н., не мешкають разом із своєю бабусею, ОСОБА_1, то місцем проживання дітей є те місце, де діти мешкають разом із своєю матірю, ОСОБА_2, або ж із своїми батьками, на яких саме й покладається обовязок щодо забезпечення належних житлових умов дітям.

За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, а також на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є такою, що втратила право користування такою квартирою.

Таким чином внаслідок втрати ОСОБА_2 права на користування спірним житлом, право на його користування також втратили й діти відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мешкають разом із нею.

Суд зауважує, що відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання дітей за іншою адресою не є підставою для залишення права користування спірним житлом у ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які таке право набули будучи дітьми відповідачки, яка нарівні із батьками дітей відповідає за наявність у своїх дітей житла та постійного місця проживання.

На підставі переліченого заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи: ККП «Керуюча компанія «Східна», Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою 34 в будинку 245 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя