АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Просив суд стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 39 179 гривень страхового відшкодування, 5 000 гривень моральної шкоди, 3 000 гривень витрат пов'язаних з наданням правової допомоги та 5 321 грн. 12 коп. витрат пов'язаних з проведенням автотоварознавчих досліджень, а також судовий збір.

Посилався на те, що 23 серпня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкодженого автомобіль НОМЕР_1, яким він керував, на підставі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, на момент вчинення транспортної пригоди, була застрахована, про що свідчить поліс обов'язкового

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-669/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Оленчук І.В.

Категорія: 30 Доповідач Кулянда М.І.

страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ №1038396, виданий ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Розмір збитків, які були завдані позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складають 39 179 грн. 00 коп.

Позивач неодноразово звертався до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач свого обов'язку не виконав.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 39 179 гривень.

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв'язку з проведенням експертних досліджень в сумі 1 435 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесену моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати пов'язані з отриманням правової допомоги в розмірі 3 000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 406 гривень 14 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 гривень.

На дане рішення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 серпня 2014 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі Н-10 по вул. Індустріальній в селі Бояни Новоселицького району Чернівецької області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Внаслідок зіткнення вищевказаних автомобілів з вини ОСОБА_3 ОСОБА_1, який керував автомобілем «Рено-Мастер», на підставі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, було заподіяно матеріальну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, на момент вчинення транспортної пригоди, була застрахована, про що свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АІ №1038396, виданий ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Згідно умов вказаного договору розмір франшизи становить 510 гривень.

Також, відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 1038396 ПАТ «УТСК», застрахував свою цивільно-правову відповідальність власник автомобіля марки «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_2.

Згідно постанови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але звільнено від покарання, у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.36).

Згідно висновку експертного авто- товарознавчого дослідження №051/2/ від 30 червня 2015 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_3, станом на 12 червня 2015 року, складав 39 179 гривень (а.с.8-20).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 32 179 гривень, проте такі виплати здійснені не були.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування

Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, N 1961-IV (далі - Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, № 413 враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок зіткнення вищевказаних автомобілів з вини ОСОБА_3 ОСОБА_1, який користувався автомобілем НОМЕР_1, на підставі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, було заподіяно матеріальну шкоду.

Однак, ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Згідно пункту 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, N 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Як вбачається з висновку експертного авто- товарознавчого дослідження №051/2/ від 30 червня 2015 року, зокрема ремонтної калькуляції №942 від 30 червня 2015 року, експертом у вартість ремонту включено податок на додану вартість.

Колегія суддів, вважає, що розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_1 внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з вини ОСОБА_3, відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди слід визначити, виходячи з наступного розрахунку:

39 179 гривень - 20% ПДВ = 31 343 гривні 20 копійок.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1038396 розмір франшизи встановлено в розмірі 510 гривень.

Розмір відшкодування шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з вини ОСОБА_3 підлягає зменшенню на суму франшизи в розмірі 510 гривень.

Таким чином, з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути страхову виплату в сумі 30 833 гривні 20 копійок (31 343,20 - 510= 30 833 гривні 20 копійок).

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити і стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в сумі 30 833 гривні 20 копійок.

Водночас, при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, порушив норми процесуального права, прийшов до неправильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 ЦПК України учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Аналіз указаних норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що особа, яка надає правову допомогу, не є представником осіб, що беруть участь у справі.

Із журналів судових засідань та диску звукозапису судових засідань вбачається, що ОСОБА_2 залучений до участі у справі у якості представника.

На підтвердження повноважень ОСОБА_2 представляти в суді інтереси ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги від 19 вересня 2014 року (а. с. 56), де зазначено, що останній є представником. ОСОБА_2 у всіх журналах судового засідання записаний як представник позивача. На виконання своїх повноважень ОСОБА_5 давав пояснення, заявляв клопотання.

Таким чином, ОСОБА_2 приймав участь у розгляді справи в якості представника позивача із повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, а тому він не є особою, яка надає правову допомогу, згідно ст. 56 ЦПК України.

Разом з тим, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення;

2) витрати на правову допомогу;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження щодо оцінки матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю НОМЕР_4 склали 1435 гривень. Вказані витрати не належать до судових витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, а тому не підлягають стягненню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження підлягає скасуванню, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 115 гривень 96 копійок судових витрат по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2016 рокув частині стягнення страхової виплати з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в сумі 30 833 гривні 20 копійок.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 лютого 2016 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження, скасувати.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» 115 гривень 96 судових витрат по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: