ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/406/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Ілюшик І.А.

за участі секретаря Заіка А.В.

представника позивача Коротич Т.П.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільногірську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

14.07.2016 року державне підприємство «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - ДП «ОГХК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 31.03.2016 року його звільнено з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі - філія «ВГМК») з посади інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Під час звільнення з відповідачем повністю проведено розрахунок, а саме, нараховано та виплачено серед іншого виходну допомогу при звільненні відповідно до ст. 44 КЗпП України в розмірі 5295,40 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 650,00 грн. На виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, його поновлено на посаді інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва філія «ВГМК» ДП «ОГХК» з 01.04.2016 року. Єдиною підставою для поновлення позивача на роботі була відсутність погодження його звільнення з профспілковою організацією і про своє членство у профспілковій організації роботодавця відповідач умисно не повідомляв, щоб мати можливість в судовому порядку оскаржити дії філії «ВГМК» ДП «ОГХК» щодо його звільнення та безпідставно отримати додаткові кошти. Виплати в сумі 5945,40 грн. є безпідставно набутими відповідачем і такими, що підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму безпідставно набутих коштів в розмірі 5945,40 грн.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, позов підтримала в повному обсязі, зазначила, що з боку відповідача наявна недобросовісність, оскільки про своє членство у профспілковій організації роботодавця відповідач умисно не повідомляв, щоб мати можливість безпідставно отримати додаткові кошти.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, підтримали подані раніше письмові заперечення проти позову (а.с. 23-25).

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно наказу № 143 (розпорядження про припинення трудового договору (контракту) від 29.03.2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом позивач ознайомлений 29.03.2016 року (а.с. 5).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.05.2016 року ОСОБА_2 поновлено на посади інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва з 01.04.2016 року. Стягнуто з ДП «ОГХК» середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 в сумі 5555 грн. 52 коп. без урахування податку на доходи та обов'язкові збори. Рішення допущено судом до негайного виконання (а.с. 7, 8).

Наказом від 20.05.2016 року за № 442-п на виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетрвоської області від 19.05.2016 року по справі № 174/236/16-ц вказаний вище наказ скасовано та поновлено ОСОБА_2 посаді інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва з 01.04.2016 року (а.с. 6).

Згідно довідки-розрахунку від 07.06.2016 року № 01-34/3301 за березень 2016 року ОСОБА_2 отримав відповідно до КЗпП України вихідну допомогу при звільненні в розмірі 5295,40 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 650, 00 грн. (а.с. 9). Що визнано сторонами в судовому засіданні.

Згідно копії відомості розподілу заробітної плати по філії «ВГМК» ДП «ОГХК», 31.03.2016 року ОСОБА_2 отримав 8621,48 грн. в графі призначення вказано, що це заробітна плата (а.с. 30).

Згідно відомості зарахувань заробітної плати філії «ВГМК» ДП «ОГХК» за період з 21.03.2016 року по 22.03.2016 року ОСОБА_2 отримав аванс в розмірі 2200 грн. (а.с. 31-33).

Згідно п. 3.28 Колективного договору на 2015-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом філії «ВГМК» ДП «ОГХК» працівникам виплачується матеріальна допомога в межах планового фонду оплати при наданні їм щорічної відпустки на оздоровлення в розмір 650 грн. (а.с. 10, 11)

ДП «ОГХК» є юридичною особою, правонаступником ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат». Філія «ВГМК» є відокремленим структурним підрозділом ДП «ОГХК», філія не є юридичною особою і у своїй фінансовій та господарській діяльності безпосередньо підпорядкована генеральному директору Підприємства (а.с. 12-16).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 1212 ЦК України зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно правової позиції, яка висловлена ВСУ в постанові від 22.01.2014 року по справі № 6-151 цс 1, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судом законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р. роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

ДП «ОГХК» посилається на те, що 5945,40 грн., які отримані відповідачем при звільненні з підприємства, у зв'язку із його поновленням на роботі є такою, що безпідставно ним набута, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

З матеріалів справи випливає, що відповідача поновлено на роботі за рішенням суду, для розгляду даної цивільної справи не має правового значення те з яких підстав суд виходив при ухваленні рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2, а тому відповідне твердження позивача суд відкидає. Належних, достатніх та допустимих доказів недобросовісності з боку відповідача ДП «ОГХК» суду не надано, це слід вважати припущенням, яким суд не може обґрунтувати своє рішення. Наступне поновлення на роботі ніяким чином не призводить до втрати права на вихідну допомогу та матеральну допомогу по колективному договору, видану в минулому, адже звільнення (хоча й незаконне) фактично мало місце.

Згідно абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача в судовому засіданні на вказану правову позицію, оскільки Постанова Пленуму не є джерелом права, сама по собі має рекомендаційний характер та при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд має керуватися ст. 235 КЗпП України, яка положень щодо зарахування вихідної допомоги не містить.

Твердження відповідача у письмових запереченнях про те, що вихідна допомога є виплатою, що прирівнюється до заробітної плати є помилковою, оскільки згідно п. 3.4 та п. 3.8 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5 у чинній редакції, сума вихідної допомоги при припиненні трудового договору та соціальні допомоги та виплати за рахунок коштів підприємства, установлені колективним договором, є виплатами, які не належить до фонду оплати праці. Ці виплати слід вважати отриманою відповідачем допомогою.

Отже, судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів у розмірі 5945,40 грн., які є допомогою, добровільно виплаченою роботодавцем відповідно до положень ст. 44 КЗпП України та Колективного договору при звільненні позивача, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до положень ст.ст. 1212, 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись положеннями діючого законодавства, суд доходить висновку, що у задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 57-61, 88, 209 , 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Вільногірського міського суду І.А.Ілюшик