У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня

2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)звернулось до суду позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в остаточному варіанті якого просило стягнути заборгованість, яка утворилася станом на 6 лютого 2015 року по кредитному договору у розмірі 318 426,69 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 244 515,49 доларів США, за відсотками - 66157,32 доларів США, пеня за кредитом - 4 812,15 доларів США, пеня за відсотками - 2 941,73 доларів США. В обґрунтування вимог позову банк зазначив, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 27 червня 2007 року було укладено Кредитний договір № Z012110/466, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 300 000,00 доларів США, який зобов'язувалася повернути в строк до 26 червня 2017 року включно зі сплатою 12,0 % річних. 27 червня

2007 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № Z012110/466/1, відповідно до умов якого останній поручився перед Банком за виконання ОСОБА_5зобов'язань за вказаним вище кредитним договором.

В подальшому між зазначеним банком та відповідачами укладалось ряд додаткових угод, відповідно до умов яких позичальнику надавалася пільгова відсоткова ставка на визначений період, обумовлені умови її чинності, та визначено розмір щомісячного платежу в залежності від заборгованості на момент укладення додаткової угоди. Крім того, були залучені нові майнові поручителі, які передали в іпотеку своє майно. Оскільки ОСОБА_2 порушила умови виконання кредитного договору, позивач просив стягнути зазначену заборгованість за кредитним договором.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування вимог зазначала, між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 27 червня 2007 року було укладено Кредитний договір № Z012110/466, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 300000,00 доларів США, який зобов'язувалася повернути в строк до 26 червня 2017 року включно зі сплатою 12,0 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 27 червня 2007 року укладено договір поруки № Z012110/466/1, та між банком та «ТОВ «Мега Моторс Груп» -договір поруки № Z012110/466/2. Відповідно до умов кредитного договору позичальником в іпотеку передано нерухоме майно банку, а в подальшому було укладено ряд додаткових угод між банком, позичальником та поручителями. Зазначила, що кредитний договір є недійсним, оскільки при його укладенні банком порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність». Крім того, зазначала, що позивач як позичальник не укладала жодного договору із банком про відкриття позичкового та поточного рахунку та про перерахування з цих рахунків коштів, не укладала договорів про розрахунково-касове обслуговування та перерахування валюти. Також посилалася на те, що на момент укладення валютного кредитного договору у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Враховуючи викладене, просила визнати кредитний договір недійсним, виключити з єдиного реєстру іпотек заставне майно, зняти обтяження та обмеження щодо цього майна, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня

2016 року позов ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору в розмірі

230 254,30 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на час подання позову еквівалентно 5 882 992,77 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня

2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня

2016 року в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 6 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором № Z012/110/446 від 27 червня 2007 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 244 515,49 доларів США, заборгованості за відсотками - 66 157,32 доларів США, пеня за кредитом - 111 307,83 грн, пеня за відсотками - 68 043,92 грн, а всього 310 672,81 доларів США та 179 351,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано вважав помилковим врахування висновку судово-економічної експертизи № 14303 від 4 грудня 2015 року, проведеної Київським експертно-дослідним центром. Відповідно до зазначеного висновку експертизи капіталізація процентів по виданому кредиту суперечить вимогам чинного законодавства, та призвела до збільшення суми непогашеного кредиту і додаткового нарахування відсотків. В контексті положень ч. 6 ст. 147 ЦПК України даний висновок для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК.

Так, нормами ст.1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Капіталізація процентів є приєднанням суми прострочених процентів до суми основної фактичної заборгованості за кредитом, тобто новацією боргу.

Капіталізація відсотків, а саме віднесення сум несплачених відсотків по тілу кредиту до основної суми кредиту, була передбачена реструктуризацією заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, ОСОБА_2 зверталась до банку і особисто підписувала відповідні додаткові угоди, що підтверджує її волевиявлення на їх укладення.

Згідно із викладеним, апеляційний суд вірно зазначав, що сума заборгованості за кредитом, визначена відповідно до розрахунку, наданого банком станом на 6 лютого 2015 року, не спростована відповідачем. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 192, 533 ЦК України та п. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і Постанову Верховного Суду України від

24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду в означеній частині з ухваленням нового про задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнення з відповідачки суми заборгованості, що утворилась станом на 6 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5. до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що судом встановлено отримання ОСОБА_2 кредитних коштів в розмірі 300000,0 доларів США по умовах вказаного кредитного договору, при укладенні якого та відповідних доповнень у вигляді додаткових угод сторони узгодили всі основні його складові, в тому числі і графік сплати кредиту та відсотків по ньому, а також передбачили відповідальність за порушення умов кредитного договору.

Апеляційний суд також вказував, що при укладенні договору позичальник була повідомлена про всі умови кредитування, про повну сукупну вартість кредиту тощо, а відтак надана банком інформація є повною, необхідною, достовірною та своєчасною, що відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином суди вірно вважали, що відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 ЦК України та обґрунтовано відмовили ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Корольовського районного суду м. Житомира від

16 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від

16 серпня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна