Справа № 752/3012/16-ц
Провадження по справі № 2/752/2736/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Марченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу другого з батьків.

В обґрунтування позову зазначив, що з 23.11.2001 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року шлюб між подружжям розірвано.

Зазначив, що має з відповідачем спільних доньок народжених у шлюбі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Починаючи з липня 2015 року дві доньки колишнього подружжя фактично проживають разом з батьком ОСОБА_1, що також встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року.

В період найближчих святкових днів та канікул батько дітей, за спільною домовленістю з обома доньками, бажає відпочити разом з дітьми на території Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року, на території Арабської Республіки Єгипет у період з 29 травня 2016 року по 30 червня 2016 року, на території Турецької Республіки у період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року.

Вказані подорожі необхідні дітям для ознайомлення з культурою інших народів і стимулювання дітей до вивчення іноземних мов. Також вони нададуть можливість оздоровити дітей в період відпочинку біля узбережжя моря.

Додатково зазначив, що попри направлення листа на адресу матері ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд дітей за межі території України на відпочинок, станом на дату звернення до суду позивач згоди не отримав, що свідчить про наявність перешкод в отриманні її згоди на тимчасовий виїзд дітей для відпочинку та оздоровлення за кордон.

З огляду на викладене, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства, позивач просив суд позов задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітніх дітей без згоди і супроводу матері ОСОБА_2 для відпочинку та оздоровлення до Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року, Арабської Республіки Єгипет у період з 29 травня 2016 року по 30 червня 2016 року, Турецької Республіки у період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що діти фактично проживають разом з батьком, саме батько займається їх вихованням та навчанням. З метою оздоровлення та відпочинку дітей за кордоном батько має намір здійснити тимчасовий виїзд разом з дітьми за кордон у країни та періоди зазначені в позовній заяві, водночас наявність перешкод з боку матері малолітніх дітей у наданні дозволу на їх тимчасовий виїзд за кордон підтверджується листом ОСОБА_2 від 03.03.2016 року, згідно якого матір'ю не надано дозволу батькові на тимчасовий виїзд дітей у його супроводі за кордон.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначив, що оскільки рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року, на час розгляду позову, не набрало законної сили, то наразі взагалі не визначено місце проживання дітей. Крім того, як вбачається з листа матері дітей ОСОБА_2, вона також бажає вивезти дітей для відпочинку та оздоровлення за кордон, а саме до Ізраїлю в період з 29.04.2016 року по 09.05.2016 року. Також просив врахувати, що вивезення дітей на достатньо значний період часу до таких жарких країн як Об'єднані Арабські Емірати, Арабська Республіка Єгипет, Турецька Республіка може негативно позначитися на стані їх здоров'я, крім того, вказані в позовні заяві періоди зачіпають період навчання дітей, що може негативно відобразитися на їх успішності. Крім того, зазначив, що позивачем не надано підтвердження матеріальної можливості батька вивезти дітей за кордон, підтвердження бронювання готелю та квитків для авіаперельоту.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 23.11.2001 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис № 2433 (а.с 7).

Від шлюбу у сторін є спільні діти: малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 05.08.2015 року (а.с. 8), та малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 від 01.04.2009 року (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, та не спростовано в судовому засіданні стороною відповідача, діти на час подання позовної заяви до суду проживають з батьком та перебувають на його утриманні.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Як вбачається з доказів, долучених до позовної заяви, з метою отримання згоди ОСОБА_2 на виїзд дітей за кордон, позивачем 07.02.2016 року було направлено лист з проханням надати згоду на тимчасову поїзду за кордон малолітніх дітей та оформлену в нотаріальній формі відповідну заяву (а.с. 15-16). Додатково 19.02.2016 року відповідачу було направлено телеграму з повідомленням про вручення з проханням надати дозвіл матері на тимчасову поїздку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року, Арабської Республіки Єгипет у період з 29 травня 2016 року по 30 червня 2016 року, Турецької Республіки у період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року (а.с. 18).

Як вбачається з листа ОСОБА_2 від 03.03.2016 року, остання зазначила, що сама б хотіла отримати дозвіл від батька на виїзд за кордон дітей для відпочинку та оздоровлення, а саме до Ізраїлю в період з 29.04.2016 року по 09.05.2016 року, та повідомила, що з приводу запропонованих батьком поїздок до конструктивного діалогу, з одночасним обговоренням та вирішенням питань про встановлення місця проживання дітей та графіку зустрічей матері з ними.

Таким чином, матір'ю не було надано дозвіл батькові на тимчасовий виїзд дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення, з огляду на, що суд вважає доведеним факт перешкоджання матір'ю в наданні згоди батькові на тимчасовий виїзд дітей для відпочинку та оздоровлення за кордон.

Посилання відповідача в листі від 03.03.2016 року та представника відповідача в судовому засіданні, на бажання матері також оздоровити дітей в Ізраїлю в період з 29.04.2016 року по 09.05.2016 року, не можуть бути прийняті судом до уваги на підтвердження поважності ненадання згоди батькові на тимчасовий виїзд дітей за кордон для їх відпочинку та оздоровлення. У разі наявності спору щодо надання згоди у виїзді дітей за кордон батьком, матір ОСОБА_2 також в свою чергу не позбавлена можливості звернутися за захистом порушеного права до суду.

Посилання представника відповідача на шкідливість зміни для дітей клімату на термін більше трьох місяців не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки судом надається право позивачу на вивезення дітей за кордон до певної країни на певний строк у межах періоду визначеного судом у відповідності до позовних вимог, що не зобов'язує його здійснювати вивезення дітей на весь наданий судом строк. Крім того, представник позивача в судовому засіданні підкреслила, що тривалість поїздок позивача з дітьми за кордон не буде перевищувати двох-трьох тижнів, з урахуванням їх учбового графіку.

Що стосується посилань сторони відповідача на те, що на підтвердження матеріальної можливості позивача вивезти дітей за кордон позивачем не надано суду туристичних путівок, не підтверджено бронювання готелю та авіаквитків, судом приймаються до уваги зауваження сторони позивача, та враховується недоцільність зазначеного, до моменту розгляду судом спору про на дозволу на виїзд дітей без згоди та супроводу другого з батьків, та набрання рішенням за наслідками розгляду законної сили.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо надання дозволу батькові на тимчасовий виїзд за межі території України малолітніх дітей без згоди та супроводу матері дітей.

Керуючись ст.ст. 80, 169 ч.4, 213, 215 ЦПК України, ст. 154 Сімейного Кодексу України, с. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України", п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу другого з батьків - задовольнити.

Надати дозвіл батькові, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1, на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України громадянки України, малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 05.08.2015 року), та громадянки України, малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 01.04.2009 року), без згоди та супроводу матері дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, уродженки м. Києва, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, для відпочинку та оздоровлення до:

- Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 25 квітня 2016 року по 20 травня 2016 року;

- Арабської Республіки Єгипет у період з 29 травня 2016 року по 30 червня 2016 року;

- Турецької Республіки у період з 01 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.