Ухвала

іменем україни

21 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк» (далі - ПАТ «УніверсалБанк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ПАТ «УніверсалБанк» звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 543,48 доларів США, що еквівалентно 435 529 грн 69 коп., та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 44 282 доларів США строком до 10 квітня 2028 року зі сплатою 13,45 % річних за користування кредитом. 10 квітня 2009 року, 21 квітня 2009 року, 20 грудня 2010 року між позивачем і ОСОБА_4 укладено додаткові угоди до кредитного договору, згідно з умовами яких змінювався розмір відсоткової ставки за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року до 09 квітня 2010 року - 3 % річних; з 10 квітня 2010 року до 09 квітня 2015 року - 17,34 % річних (ставка діяла до 09 грудня 2010 року); з 10 грудня 2010 року до 09 червня 2011 року - 3,05 % річних; з 10 червня 2011 року до 09 червня 2016 року - 18,53 % річних; з 10 червня 2016 року - 14,95 % річних. Проте свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 належно не виконує, у зв'язку з чим станом на 19 березня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 435 529 грн 69 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 квітня 2008 року між позивачем і ОСОБА_5 укладено договір поруки. 21 квітня 2009 року, 20 грудня 2010 року між цими ж сторонами укладено додаткові угоди до договору поруки, якими погоджувалася зміна відсоткової ставки за користування кредитом. 13 лютого 2012 року позивач звертався з вимогою до поручителя про сплату боргу, однак останній не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення боргу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року, позов задоволено в повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів, що відповідно до умов кредитного договору дає банку право вимоги дострокового повернення кредиту, а ОСОБА_5 як поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання відповідачем своїх зобов'язань.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, висновки суду апеляційної інстанції про те, що порука не є припиненою внаслідок пропуску строків пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки 21 квітня 2009 року та 20 грудня 2010 року між банком і ОСОБА_5 укладалися додаткові угоди до договору поруки, в яких погоджувалася зміна процентної ставки за користування кредитом, є правильними.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, які були предметом оцінки суду апеляційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Демяносов

А.В. Маляренко