Справа № 380/676/16-ц Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/4403/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 53 26.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: начальник Ставищенського ЖКП ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди через незаконне звільнення з роботи,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачем порушено діюче законодавство. Крім того, вважає, що відповідач при її звільненні не мав права посилатися на рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, як на підставу звільнення, оскільки, у зазначеному рішенні Апеляційного суду відсутнє зобов'язання застосувати поворот виконання рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.380 ЦПК України. Тому, розірвання трудового договору можливе тільки на загальних підставах, визначених КЗпП України.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ №36-1 від 22.03.2016 року «Про звільнення з посади» та наказ №58 від 12.04.2016 року «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року, видані Ставищенським житлово-комунальним підприємством; визнати винним у її незаконному звільненні начальника Ставищенського житлово-комунального підприємства ОСОБА_3; поновити її на роботі на посаді бухгалтера з 22.03.2016 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2016 року 6046,18грн.; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 1450грн.; покласти на начальника Ставищенського житлово-комунального підприємства, винного в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою їй часу вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 14 червня 2016 рокувідмовлено в задоволенні позову .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено факт порушення відповідачем її прав щодо звільнення, підстави для її поновлення на роботі відсутні, тому, суд вважав, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, відсутні. Всі інші позовні вимоги позивача також не підлягали задоволенню, оскільки, є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2015 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №163 «Про звільнення з роботи в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату (чисельності) працівників», згідно якого ОСОБА_2 - бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку, звільнено з займаної посади в зв'язку з скороченням штату (чисельності) працівників підприємства, по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 05 жовтня 2015 року з розірванням трудового договору. (а.с.39).

18.12.2015 року рішенням Таращанського районного суду Київської області в справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третьої особи: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_2 було поновлено на роботі, на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4897 грн. 76 коп. та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства. (а.с.40-42).

18.12.2015 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №228 «Про поновлення на роботі», згідно якого на виконання рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року, ОСОБА_2 поновлено на посаді бухгалтера першої категорії (з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06.10.2015 року.(а.с.43).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с.12-14).

22.03.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством видано наказ №36-1 «Про звільнення з посади», згідно якого на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, 21.03.2016 року є останнім робочим днем бухгалтера ОСОБА_2 та наказано: 1.«Наказ №163 від 05.10.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку залишити в дії. 2. Наказ №228 від 18.12.2015 року про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку, вважати таким, що втратив чинність та скасовано. ОСОБА_4 - бухгалтеру 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку протягом семи днів з дня винесення наказу та ознайомлення з ним в добровільному порядку відшкодувати нараховану та виплачену підприємством суму в розмірі 4897,76грн., як надмірно нараховані та виплачені грошові кошти. (а.с.7-8).

12.04.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством в зв'язку з надходженням заяви ОСОБА_2 та надання до підприємства листа непрацездатності Серії АГЮ №532346 виданого з 22.03.2016 року по 11.04.2016 року включно, видано наказ №58 «Про внесення змін до наказу №36-1 від 22.03.2016 року», згідно якого наказано ОСОБА_5 - інспектору по кадрах внести зміни до частини 4 наказу №36-1 від 22.03.2016 року «Про звільнення з посади ОСОБА_2.» та викласти в наступній редакції: «Виходячи з вищенаведеного та відповідно до прийнятого рішення Апеляційний судом Київської області від 22.03.2016 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі та з урахуванням обставин перебування на лікарняному ОСОБА_2 останнім днем роботи вважати день закриття лікарняного листа 11.04.2016 року». (а.с.9).

12.04.2016 року Ставищенським житлово-комунальним підприємством в зв'язку з допущенням помилки у.п.1,2 наказу №58 від 12.04.2016 року про останній день роботи бухгалтера 1 категорії ( з дипломом спеціаліста) відділу фінансів та бухгалтерського обліку ОСОБА_2, видано наказ №58-2 «Про внесення змін до наказу №58 від 12.04.2016 року», згідно якого наказано ОСОБА_5 - інспектору по кадрах внести зміни: в п.1 наказу №58 від 12.04.2016 року слова «останнім днем роботи вважати день закриття лікарняного листа 11.04.2016 року» замінити на «останнім днем роботи вважати 22 березня 2016 року, враховуючи, що в цей ОСОБА_2 не приступила до роботи, так як була звільнена від виконання посадових обов'язків по листу тимчасової непрацездатності і за цей період її нараховувалась не заробітна плата, а допомога по державному соціальному страхуванню». (а.с.49).

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.12.2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення набрало законної сили 22.03.2016 року.

Отже, правомірність факту звільнення позивача із займаної посади в зв'язку з скороченням штату (чисельності) працівників підприємства, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 05 жовтня 2015 року, є встановленою та доказуванню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог КЗпП України, а оскільки правових підстав для поновлення позивача на роботі не має, не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача, як похідні від основної вимоги.

Посилання апелянта, що відповідач при звільненні ОСОБА_2 не мав права посилатися на рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2016 року, як на підставу звільнення, оскільки, у зазначеному рішенні Апеляційного суду відсутнє зобов'язання застосувати поворот виконання рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.380 ЦПК України колегією суддів не беруться до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ст.239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Поворот виконання рішення є процесуальним питанням, пов'язаним з виконанням рішення суду і здійснюється на стадії виконавчого провадження. Тому, відповідач при звільненні позивача на підставі рішення Апеляційного суду не повинен звертатися до суду відповідно до ст.380 ЦПК України, оскільки законодавець не визначив обов'язку такого звернення, а відповідач на даний час не є стороною виконавчого провадження.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені докази по справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, в якій ставиться питання про ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: