Справа № 583/2292/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кудіна А.М.

з участю секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Гнилицької сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

встановив:

20.07.2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 1994 року в с. Грунь Охтирського району Сумської області помер її брат ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,29 га, в тому числі для ведення особистого селянського господарства 0,25 га та для індивідуального житлового будівництва 0,04 га, яка була йому передана у приватну власність на підставі рішення 15 сесії двадцять третього скликання Рибальської сільської ради від 19.11.1993 року, про що зроблено запис в книзі реєстрації громадян за №58. За життя ОСОБА_3 розпорядився всім належним йому на день смерті майном, склавши заповіт на користь позивачки. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2009 р. встановлено факт прийняття спадщини позивачкою. Оскільки позивачці в звязку із відсутністю у неї оригіналу державного акту на право власності на землю відмовляють в отриманні нею документів на земельну ділянку, тому позивачка і звернулася в суд з позовом, яким просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану вище земельну частку.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 - в судове засідання не зявилася, до початку судового засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача сільський голова Гнилицької сільської ради ОСОБА_5 - в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне провести розгляд даної справи без участі сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.10.1994 р. в с. Грунь Охтирського району Сумської області помер ОСОБА_3 (а.с.6), після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими з господарчими спорудами, що знаходився в с. Молодецьке, вул. Садова, 6 на приватній земельній ділянці розміром 0,29 га, державний акт на яку ним за життя виготовлений не був. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 розпорядився своїм майном, склавши заповіт на користь позивачки ОСОБА_2 (а.с.7).

05.05.2004 року в результаті пожежі вказаний вище житловий будинок разом з усім майном, в тому числі і з правовстановлюючими документами, згорів (а.с.9), в звязку з чим 30.12.2009 р. рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області було встановлено факт своєчасного прийняття спадщини ОСОБА_2, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлого 15.10.1994 року (а.с.10). при цьому доля земельної ділянки не була вирішена, так як державний акт на право власності на земельну ділянку спадкодавцем не отримувався.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів.

Згідно довідки №90/02-25 від 05.05.2011 року, виданої виконкомом Гнилицької сільської ради Охтирського району Сумської області, вбачається, що на підставі рішення 15 сесії двадцять третього скликання Рибальської сільської ради від 19.11.1993 року ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,29 га, в тому числі для ведення особистого селянського господарства 0,25 га та для індивідуального житлового будівництва 0,04 га, про що зроблено запис в Книзі реєстрації громадян за №58 (а.с.9).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введена лише з 29.06.1998. Саме в цей день набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 № 121.

Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, можна вважати виниклими і набутими в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого 14.10.1994 року, спадкоємцем зазначеним у заповіті майна ОСОБА_3, є позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і яка за рішенням суду від 30.12.2009 року своєчасно прийнята спадщину за заповітом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) . До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину).

Таким чином, судом було встановлено, що земельна ділянка площею 0,29 га, розташована за адресою:42735, Сумська область, Охтирський район, с. Молодецьке, вул. Садова, 6, дійсно належала на праві приватної власності покійному ОСОБА_3, а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку.

На підставі викладеного, Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), ст. 9, 13, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 1225, 1234, 1235 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 197, 212, 215, 217, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 0,29 га (в тому числі для ведення особистого селянського господарства 0,25 га та для ведення індивідуального житлового будівництва 0,04 га), розташовану в с. Молодецьке, вул. Садова, 6 Охтирського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 15.10.1994 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_6