АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/261/16
Провадження №22-ц/790/7725/15 Головуючий 1-ї інстанції Каліберда В.А.
Справа № 627/261/15-ц Доповідач: Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.,

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 вересня 2015 року по справі за позовом прокурора Краснокутського району Харківської області заявленого в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Краснокутської районної державної адміністрації, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та повернення землі у державну власність, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор Краснокутського районного суду Харківської області (надалі - прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області (надалі - ГУ Держземагенства Х/о) до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області (надалі - Краснокутська РДА Х/о), ОСОБА_3, в якому просив: 1.визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Краснокутської РДА Х/о «Про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для подальшого надання в оренду на території Качалівської сільської ради» від 11.12.2012року №426; 2.визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Краснокутської РДА Х/о «Про надання в оренду ОСОБА_3 земельних ділянок ріллі за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області» від 07.04.2014року №126; 3.визнати недійсними 79 договорів оренди земельних ділянок (без вказівки на конкретні дати та розміри спірних ділянок), укладених 08.04.2014року між Краснокутською РДА Х/о та ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Краснокутської РДА Х/о від 07.04.2014року №126; 4.зобов'язати ОСОБА_3 повернути Краснокутській РДА Х/о земельні ділянки загальною площею 303,2776га, що використовуються на підставі договорів оренди земельних ділянок від 08.04.2014року. Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що розпорядженням голови Краснокутської РДА Х/о від 11.12.2012року №426 громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для подальшого надання в оренду на території Качалівської сільської ради орієнтовною загальною - площею 510,6945га, в тому числі 473,2288га ріллі та 37,4657га сіножаті із земель запасу сільськогосподарського призначення та не витребуваних земельних ділянок для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради. Розпорядженням голови Краснокутської РДА Х/о від 07.04.2014року №126 громадянину ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надано в оренду земельні ділянки загальною площею 303,2776га для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради. На підставі цього розпорядження між відповідачами 08.04.2014року було укладено 79 договорів оренди земельних ділянок, які на цей час перебувають на реєстрації. Прокурор вважає, що вказані розпорядження голови Краснокутської РДА Х/о є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки право колективної власності, відповідно до державних актів на землю КСП «Агрофірма Мурафська» не припинено у встановленому законом порядку, а спірні земельні ділянки у відання Краснокутської РДА Х/о не передавалися, що свідчить про відсутність у останньої повноважень щодо розпорядження не витребуваними земельними частками, (паями), які перебувають у колективній власності. Також зазначив, що спірними розпорядженнями голови Краснокутської РДА Х/о ОСОБА_3 надано в оренду земельні ділянки загальною площею 303,2776га на території Качалівської сільської ради терміном на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок не витребуваних громадянами земельних часток (паїв) за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району, хоча вказані земельні ділянки знаходяться в різних місцях на території Качалівської сільської ради, зокрема, в 5 масивах. Вказує, що в заяві ОСОБА_3 не містяться обґрунтувань необхідності отримання таких великих площ земельних ділянок та можливості їх обробітку, а також не зазначено перспективи діяльності фермерського господарства. Вважає, що в порушення вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагенства у Харківській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.09.2012року №449 (із змінами, внесеними відповідним Наказом від 01.03.2013року №80), згідно яких Головне управління передає земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області, Краснокутська РДА Х/о безпідставно розпорядилась земельними ділянками загальною площею 37,4657га сіножаті із земель запасу сільськогосподарського призначення та передала їх ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник позивача Головного управління Держземагенства у Харківській області - Крайник К.О. не з'явилася, надала суду письмові заперечення, в яких просила розглядати справу в її відсутність. Позов прокурора, заявлений в їх інтересах, не підтримують і вважають його безпідставним. При цьому зазначає, що в позові прокурор просить повернути спірні земельні ділянки на їм, а безпосередньо відповідачу - Краснокутській РДА, рішення якої оскаржуються. Також вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ч.4 ст.122 ЗК України та із 01.01.2013року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445 (зі змінами) )далі - Положення) встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства аграрної політики і продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Згідно з п.п. «6-1» п.4 Положення Держземагентство України, згідно покладених на нього завдань, передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Отже, Головне управління Держземагенства у Харківській області відповідно до ст.122 ЗК України наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території області.

Представник відповідача Краснокутської РДА Х/о - Семенченко В.В. не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов не визнає і просив відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях також зазначають, що оскаржувані прокурором розпорядження видані відповідно до чинного законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, з підстав викладених в запереченнях.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07 вересня 2015 року в задоволенні позову прокурору відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Харківської області просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на його незаконність та необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування спірних розпоряджень голови Краснокутської районної державної адміністрації, визнання недійсними 79 договорів оренди земельних ділянок та повернення землі у державну власність.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні ч.3 ст.123 ЗК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

При цьому, у ч.2 вказаної статті визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, а саме: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Водночас, спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство» №973-ІУвід 19 червня 2003 року.

Судовим розглядом встановлено, що 21.11.2012року ОСОБА_3 звернувся до Краснокутської РДА Х/о із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками загальною площею 510,6945га із земель запасу та не витребуваних земельних ділянок, що розташовані за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради для ведення фермерського господарства, а також надання дозволу на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просив надати йому дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою та затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду саме для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради Краснокутського району. При цьому в заяві зазначено точний розмір кожної із земельних ділянок.

Пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2003року №899-ІУ визначено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Нерозподіленою (не витребуваною) земельною часткою (паєм) є земельна частка, яка виділена в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), якщо власник такої земельної частки не звернувся за її отриманням або помер, а спадкоємці з певних причин спадщини не прийняли. Документом, що посвідчує право на таку земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). До не витребуваних паїв не належать земельні частки (паї), власники яких померли, але термін договору оренди, який був укладений із цим власником не закінчився. В разі закінчення терміну дії договору та неприйняття спадщини спадкоємцями, зазначені земельні частки (паї) набувають статусу не витребуваних.

Розпорядженням першого заступника голови Краснокутської РДА Х/о від 11.12.2012року №426 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою» (надалі - розпорядження) громадянину ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками та дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для подальшого надання земельних ділянок в оренду із земель запасу сільськогосподарського призначення та не витребуваних земельних ділянок для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

Із відповіді Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 26.01.2015року вбачається, що на підставі вищеназваного розпорядження ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на такі земельні ділянки колишнього КСП «АФ «Мурафська»: землі Державного резервного фонду ріллі - 169,9512га; землі резервного фонду сіножаті - 37,4657га; не витребувані частки (паї) рілля - 303,2776га. Також у вказаній відповіді зазначено, що до надання дозволу ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право користування земельними ділянками для подальшого надання в оренду не витребуваних часток (паїв), останні не мали кадастрових номерів і виготовленої землевпорядної документації.

Розпорядженням голови Краснокутської РДА Х/о від 07.04.2014року №126 ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшого надання в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області (за межами населеного пункту), та надано ОСОБА_3 в оренду земельні ділянки загальною площею 303,2776га ріллі на території Качалівської сільської ради терміном на 49 років для ведення фермерського господарства за рахунок не витребуваних громадянами земельних часток (паїв) за межами нанесених пунктів на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

08.04.2014року між Краснокутською РДА Х/о, з одного боку, та ОСОБА_3, з іншого боку, укладено 79 договорів оренди земельних ділянок із земель не витребуваних паїв, загальною площею 303,2776га, які розташовані на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення фермерського господарства.

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 було створено Фермерське господарство «ВЕЕТ». Згідно виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії №ААВ №163405, 05.11.2014року проведено державну реєстрацію юридичної особи - фермерського господарства «ВЕЕТ», засновником якого є ОСОБА_3, про що також свідчить Статут фермерського господарства «ВЕЕТ». Основним видом діяльності вказаного підприємства є - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. На сьогодні земельні ділянки оброблені та засіяні під врожай 2015 року, жодних нарікань щодо невиконання умов договорів оренди відсутні.

Згідно відповіді Богодухівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 04.09.2015року № 4/9/20-04-15-041, заборгованість з орендної плати по договорах оренди земельних ділянок по Качалівській сільській раді, укладених ОСОБА_7 відсутня. Отже, ОСОБА_3 податкове зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки по Качалівській сільській раді сплачено в повному обсязі.

На момент прийняття розпорядження №426 від 11.12.2012року управління Держземагенства не було розпорядником сільськогосподарських земель державної власності.

Управління Держземагенства в Харківській області, створене відповідно до Указу Президента України від 8 квітня 2011 року №445/2011 «Про Державне агентство земельних ресурсів України» на підставі положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №258 від 10.05.2012року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за №852/21164.

Право розпоряджатися від імені держави землями сільськогосподарського призначення для всіх потреб в межах області, управління Держземагенства в Харківській області отримало після 25 січня 2013 року, коли Положення було доповнено пунктом 4 підпунктом 4.32, згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства №40 від 25.01.2013року наступного змісту: 4.32. Передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

У зв'язку зі змінами в земельному законодавстві щодо розпорядження землями запасу сільськогосподарського призначення, а саме передача права надання їх в оренду Головному управлінню Держземагенства у Харківській області, землі запасу, які входили до розпорядження №426 від 11.12.2012року в кількості 159,8251га були надані Головним управлінням Держземагенства в оренду ОСОБА_3 відповідно наказу №2708-СГ від 15.10.2014року і на підставі даного наказу укладені договори оренди.

На земельну ділянку площею 37,4657га сіножаті технічна документація ОСОБА_3 не виготовлялась та не подавалась на затвердження до Краснокутської РДА, тому твердження прокурора, що Краснокутська РДА безпідставно передала цю землю ОСОБА_3 є таким, що не відповідає дійсності.

Також безпідставними є доводи прокурора щодо відсутності у ОСОБА_3 права на отримання спірних земельних ділянок в оренду для створення та ведення фермерського господарства, оскільки земельні ділянки, які ввійшли до спірних розпоряджень не є одним масивом, т.я. Законом «Про фермерське господарство» та ЗК України не заборонено надавати в оренду для ведення фермерського господарства різні земельні ділянки.

Положеннями ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до Закону.

Таким чином, надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку коли орган уповноважений розпоряджатися землями приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення, лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Дана норма передбачена законодавцем лише з метою якнайбільшого сприяння та заохочення громадян до створення фермерських господарств. Зроблено це виключно для зручності ведення фермерського господарства, забезпечення його ефективної господарської діяльності шляхом можливого підключення до наявних електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, забезпечення водними джерелами та лісовими угіддями. Проте їх відсутність поруч із земельними масивами зовсім не означає, що такі єдині масиви заборонено надавати громадянину у користування (в оренду) для створення фермерського господарства.

В даному випадку всі масиви, на яких розміщені земельні ділянки, розташовані поряд і компактно перебувають в межах однієї сільської ради.

Закон «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) єдиними земельними масивами двох видів. Перший з них являє собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи групі компактно розташованих полів. Другий вид єдиного земельного масиву - це одна земельна ділянка, яка передається у спільну власність групі власників земельних часток (паїв).

Тобто прокурором не обґрунтовано не можливості отримати в оренду декількох єдиних масивів. Чинне законодавство не встановлює обмежень для суб'єкта земельних відносин - фермерського господарства в плані граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оплатний найм (оренду) та їх кількості.

Окрім того, чинне законодавство не встановлює заборони на отримання в оренду земель із не витребуваних земельних часток (паїв) для подальшого створення фермерського господарства.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» (фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Органу місцевого самоврядування та органу виконавчої влади надано повноваження щодо передачі в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок. Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи РДА можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

В договорах оренди землі, які укладені ОСОБА_3 з РДА, зокрема в п. 8 передбачено, що договір укладено на 49 (сорок дев'ять) років або до моменту витребування земельної ділянки її власником.

Преамбулою Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно з п.12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004року №122, нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Таким чином, дані норми носять організаційні та правові засади і не містить норм, які б передбачали скасування державних актів на право колективної власності на землю.

З урахуванням наведено, прокурор невірно витлумачив наведену вище норму та норми Закону «Про фермерське господарство» і зробив помилкові висновки стосовно правової оцінки оспорюваних розпоряджень Краснокутської РДА.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №З-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв'язку із чим прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави чи суспільних інтересів. Таким органом відповідно до ст.ст.6,7,13 та ст.43 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Ця норма відтворена і у п.1 ст.45 ЦПК України, якою надано право звертатися до суду із заявами про захист державних і суспільних інтересів Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, органам державної влади, органам місцевого самоврядування, фізичним і юридичним особам.

Статтею 10 Земельного кодексу України встановлено право районних рад розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад, а тому при необхідності звертатися до суду із від повідними заявами при порушенні права ради або територіальної громади.

Отже, прокурор не повинен підміняти зазначені органи і зокрема органи місцевого самоврядування, хоча законом не заборонено прокурору звертатися за захистом законних інтересів держави і в особі органів місцевого самоврядування чи державної влади, у даному випадку - Головного управління Держземагенства у Харківській області, відповідно умотивувавши таке.

Разом з тим, прокурором не вказано причин неможливості самостійного звернення до суду вказаних органів влади, що спонукало його до такого звернення.

Окрім цього поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається, насамперед, в ч.1 ст.4 чинного ЦПК та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям „права", треба розуміти, як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним суб'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (п.1 рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України про офіційне тлумачення частини першої статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України).

Твердження прокурора, які надані в поясненнях від 05.05.2015року стосовно того, що позов ним поданий в інтересах держави, а Головне управління Держземагенства у Харківській області є третьою стороною у справі на стороні позивача, взагалі є незаконним, оскільки такі особи в цивільному процесі не передбачені.

Відповідно до ч. 1 ст.26 ЦПК України крім суб'єктів, що беруть участь в цивільному процесі в якості позивачів (співпозивачів) і відповідачів (співвідповідачів), у вирішенні спору між ними можуть бути зацікавлені й інші особи. Цю особу процесуальний закон називає третьою. Вона має самостійний, особливий інтерес. Цей інтерес полягає в тому, що рішення суду по спору між позивачем і відповідачем, так чи інакше, впливає на права третьої особи. Щоб захистити свої права, третя особа повинна взяти участь у процесі.

Прокурором не доведено, які саме права чи інтереси держави в особі Головного управління Держземагенства порушено.

За таких обставин, розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 11 грудня 2012 року №426 та від 07 квітня 2014року №126 прийняті в межах наданих повноважень та з дотриманням вимог законодавства, отже є законними, а тому підстав для їх скасування відсутні.

Доказів на підтвердження того, що відповідачем земельні ділянки використаються не за цільовим призначенням прокурором суду також не надавалось.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2015 року було відстрочено прокуратурі Харківської області сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом судового рішення по суті.

Відповідно до п.п.6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діє на момент подання апеляційної скарги, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору складає 110% (відсотків) ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент подання позовної заяви, ставка за судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становила 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60грн.

Таким чином, при подачі апеляційної скарги прокурор повинен був сплатити 267,96 (243,60 * 110%).

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківської області - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 07 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Харківської області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 267,96грн. в дохід держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -