Справа №2/359/1472/2016

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Саган В.М.,
при секретарі Степаненко А.О.
розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-
встановив:
28.04.2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Орлан-Транс-Плюс» заподіяну ним збитки у розмірі 7699,57 грн., у зв'язку з перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Вказані вимоги мотивує тим, що починаючи з 27.05.2014 року по 17.07.2015 року відповідач працював на підприємстві ТОВ «Орлан-Транс-Плюс», на посаді водія. Виконуючи свої трудові обов'язки, відповідач неодноразово перебував у службових відрядженнях у межах України, а також за кордоном, у зв'язку з чим йому були видані пластикові картки, призначені для заправки дизельним пальним транспортних засобів для виконання транспортних завдань. Після повернення відповідача із чергових рейсів, неодноразово було виявлено, що ним здійснена перевитрата пального, внаслідок чого підприємству були нанесені збитки на загальну суму 7699,67 грн. яка має бути відшкодована ним на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України. Відповідачем не повернено до каси позивача вказану суму збитків, у звязку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявилась, проте від неї надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити справу, розглянути у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень щодо позову не надходило, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував.
Суд, дослідив, проаналізував та оцінив всі зібрані по справі докази у їх сукупності виходячи з їх допустимості, та прийшов до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 27.05.2014 року ОСОБА_1, було прийнято на роботу в ТОВ «Орлан-Транс-Груп» водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, з оплатою праці згідно відпрацьованого часу (а.с.7).
Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та закордоном, отримав пластикові картки ТзОВ "Вог Рітейл" для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань.
Також, під час виконання відповідачем перевезення на автопоїзді АА8968СА/АА6582ХТ за маршрутом Україна-Росія-Україна згідно подорожнього листа №495317 від 04.04.2015р (а.с.12). при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишалося 254 літри палива. Відповідачем було придбано 2963 літри дизельного палива. При поверненні автомобіля залишок палива в паливних баках склав 153 літри. Згідно вищевказаних норм витрат палива даного автомобіля, автомобіль при виконанні даного перевезення повинен використати 2989 літрів палива, згідно ж даних подорожнього листа та розшифровки до нього, витрата палива склала 3064 літри (а.с.13-14). Перевитрата палива по даному перевезенню склала 75 літрів дизельного палива на загальну суму 1019,05 грн.
Крім цього, з зазначеного позивачем слідує, що при виконанні даного перевезення, відповідачем порушено норми наказу №02/03/2015 від 02.03.2015 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання» (а.с.24-26), де вказано, що: 1) при вході з території України на територію Росії кількість палива в баках повинен бути не більше 50 літрів; 2) при вході на територію Білорусії з території Польщі кількість палива в паливних баках автомобіля повинна бути не більше 100 літрів; 3) при вході на територію України з території Білорусії кількість палива в паливних баках автомобіля повинна бути «повні баки». При заїзді автомобіля на територію Росії 18.04.2015р. кількість палива становила 116 літрів, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території України та Росії на загальну суму 500,89 грн. При заїзді на територію Білорусії 04.05.2015р. в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 146 літрів дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території Польщі та Білорусії на загальну суму 408,41 грн. При заїзді на територію України 06.05.2015р. в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 699 літрів дизельного палива, що завдало підприємству збитків у вигляді різниці вартості палива на території Білорусії та України на загальну суму 153,07 грн. Загалом збитки, завдані відповідачем при виконанні даного перевезення склали 2081,42 грн.
Таким чином відповідачем у порушення вищевказаних норм, закріплених у вищезазначених наказах були допущенні перевитрати пального на автомобільному транспорті, що призвело до збитків підприємства.
Жодних документів, які б обґрунтували таку витрату палива відповідачем надано не було. Для підписання звіту по подорожнім листам №495309 від 27.03.2015р. та №495317 від 04.04.2015р відповідач не зявлявся, про що складались відповідні акти ( а.с.15,18).
Наказом від 17.07.2015 року № 86-кф відповідача було звільнено згідно з п. 4. ст. 40 КЗпП України (а.с.8).
Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладанні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку,, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівника не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо - господарського риску, а також за неодержані підприємством прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності.
Відповідно до п. 6 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.
Так, відповідно до підпункту «в» п. 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05 серпня 1983 року № 759, яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.
Згідно з п. 6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженої Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами 03 лютого 1984 року № 01/21-8-72, яка є чинною, на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норм, підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.
Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б стверджували, що він не допускав перевитрати пального на автомобільному транспорті.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач заподіяв позивачу шкоду в зв'язку з перевитратою пального на автомобільному транспорті на загальну суму 7699,67 грн., тому їх необхідно стягнути у судовому порядку на користь позивача.
Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданої квитанції, позивач поніс судові витрати в сумі 1378,00грн. (а.с.2), які підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,88, 169, 208,209,212-215,218, 223-228 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Саган В.М.