Справа № 727/188/16-ц
Провадження № 2/727/464/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Літвінової О.Г.

при секретарі: Чорней І.А.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання і двосторонньою реституцією або про визнання недійсним договору довічного утримання і двосторонньою реституцією, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання із двосторонньою реституцією або про визнання недійсним договору довічного утримання і двосторонньою реституцією.

Посилається на те що, 11 вересня 1997 року позивач уклала з відповідачем договір довічного утримання згідно якого ОСОБА_2 зобов?зувалась довічно утримувати ОСОБА_1 забезпечуючи її їжею, одягом, доглядом та необхідною допомогою і зберігши в її безкоштовному довічному користуванні квартиру АДРЕСА_1. Вартість матеріального забезпечення сторони договору визначили 30 грн.

27.01.1998 року зазначений договір довічного утримання був зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації та оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Фактично одразу після укладання договору відповідач ОСОБА_2 виїхала за межі України, а саме в Америку. Таким чином, відповідач перебуваючи в Америці не могла виконувати умови договору довічного утримання. Крім цього, відповідач протягом 15 років не сплачувала навіть комунальні платежі.

Починаючи з 16 травня 2012 року позивач уклала угоду про догляд з обласною благодійною спілкою Самаритян, які тривалий час і доглядають за нею.

В зв?язку із невиконання відповідачем умов спірного договору, просила розірвати договір або визнати недійсним довічного утримання НБ 06551505 від 11 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі державним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 2ДС-447. Скасувати записи про державну реєстрацію право власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1. Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_4 накладену державним нотаріусом Першої Државної нотаріальної контори ОСОБА_3

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позові, повністю підтвердивши викладені в ньому обставини. Представник позивача суду пояснив, що після укладення договору довічного утримання відповідач тривалий час порушувала умови договору, не піклується про умови проживання та стан здоров?я ОСОБА_1, не надавала ніякої допомоги, не сплачувала комунальні платежі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в подальшому не заперечувала проти розірвання договору. Однак не з тих підстав, що зазначені в позовній заяві та пояснила, що за кошти відповідача провели ремонтні роботи в квартині позивача. Що стосується комунальних платежів, вказувала що, розрахункові книжки були у позивача.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що 11 вересня 1997 року позивач уклала з відповідачем договір довічного утримання згідно якого ОСОБА_2 зобов?зувалась довічно утримувати ОСОБА_1 забезпечуючи її їжею, одягом, доглядом та необхідною допомогою і зберігши в її безкоштовному довічному користуванні квартиру АДРЕСА_1. Вартість матеріального забезпечення сторони договору визначили 30 грн.

27.01.1998 року зазначений договір довічного утримання був зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації та оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Фактично одразу після укладання договору відповідач ОСОБА_2 виїхала за межі України, а саме в Америку. Таким чином, відповідач перебуваючи в Америці не могла виконувати умови договору довічного утримання. Крім цього, відповідач протягом 15 років не сплачувала навіть комунальні платежі.

Починаючи з 16 травня 2012 року позивач уклала угоду про догляд з обласною благодійною спілкою Самаритян, які тривалий час і доглядають за нею.

Сама представник відповідача, в судовому засіданні не заперечував той факт, що відповідач ОСОБА_2 переїхала на постійне місце проживання д Сполучених Штатів Америки і з 2000-2015 роки приїжджала в гості приблизно 5-6 разів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили той факт, що відповідача ОСОБА_2 не бачили тривалий час, знають, що вона проживає в Америці та те, що ОСОБА_9 уклала угоду про догляд зі благодійною спілкою Самаритян.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР (у редакції, що діяла на момент укладення договору) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні набувачеві майна) будинок (квартиру) або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

За змістом ст. 428 цього Кодексу договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Умовами договору довічного утримання також визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - в судовому порядку.

Відповідно до ст. 752 ЦК України у разі неможливості подальшого виконання фізичною особою обов'язків набувача за договором довічного утримання (догляду) з підстав, що мають істотне значення, обов'язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім'ї набувача або іншій особі за їхньою згодою. Відмова відчужувача у наданні згоди на передання обов'язків набувача за договором довічного утримання (догляду) іншій особі може бути оскаржена до суду. У цьому разі суд бере до уваги тривалість виконання договору та інші обставини, які мають істотне значення.

Водночас, законодавець не визначає порядку здійснення заміни набувача та форму, в якій має бути висловлена згода відчужувача. У випадку передачі обов'язків набувача майна фактично відбувається передача боргу на іншу особу, оскільки відбувається повна заміна сторони (набувача майна) в зобов'язанні. Тому обов'язки набувача можуть бути передані виключно за згодою відчужувача.

Крім того, законодавець не визначає порядку здійснення заміни набувача та форму, в якій має бути висловлена згода відчужувача. Тому необхідно застосовувати загальні положення про зобов'язання, зокрема в частині підстав та порядку заміни боржника (ст. 520 - 523 ЦК України). У разі заміни набувача має бути складений правочин про заміну набувача між попереднім та новим набувачем, який має бути схвалений відчужувачем. Зазначений правочин повинен бути вчинений у такій самій формі, як і договір довічного утримання.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (договору) може бути розірваний за рішенням суду:

1)на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов*язків, незалежно від його вини;

2)на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Тому, доводи представника відповідача, що обов'язки ОСОБА_10 щодо догляду за ОСОБА_1 було покладено на неї на підставі усної домовленості, а згодом на підставі довіреностей (т. 1 а.с. 237, 238) та, які здійснювали догляд за позивачем, у зв'язку з чим підстав для розірвання договору довічного утримання немає, є безпідставними.

Слід зазначити, що нормами ЦК УРСР також не передбачалось передання обов'язків набувача за договором довічного утримання іншій особі, зокрема на підставі довіреностей. І така можливість не передбачена у самому договорі довічного утримання.

З урахуванням наведеного, встановленого під час судового розгляду справи факту невиконання відповідачем умов договору довічного утримання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог - розірвання договору довічного утримання № НБ 06551505 від 11 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі державним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 2ДС-447. Скасувати записи про державну реєстрацію право власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 . Визнати право власності на квартиру № 55 по вул. Героїв Майдану ( кол. Червоноармійська), 77 м.Чернівці за ОСОБА_1. Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_4 накладену державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту своїх порушених прав.

На підставі викладеного ст.ст. 525, 526, 744, 755 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_11 задровольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання НБ 06551505 від 11 вересня 1997 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі державним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 2ДС-447.

Скасувати записи про державну реєстрацію право власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на квартиру № 55 по вул. Героїв Майдану ( кол. Червоноармійська) , 77 м.Чернівці за ОСОБА_1.

Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_4 накладену державним нотаріусом Першої Државної нотаріальної контори ОСОБА_3

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці.

СУДДЯ: О.Г. Літвінова