Головуючий у 1 інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики на придбання квартири у шлюбі та витрат по обслуговуванню квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом до колишньої дружини ОСОБА_3, з якою він перебував у шлюбі з листопада 2002 року по липень 2014 року, посилаючись на наступне. В період шлюбних відносин позивач в інтересах сім'ї уклав 29.02.2008р. з ВАТ «МК «Азовсталь» договір позики № 0100/238, за яким отримано 326655грн., що витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1 для проживання сім'ї з двома дітьми. Договір позики забезпечений договором іпотеки від 24.03.2008р., предметом якого є куплена за кредитні кошти квартира. Відповідач у грудні 2014р. переїхала проживати до іншого помешкання і з моменту розірвання шлюбу перестала нести витрати за договорами позики і страхування квартири, а також не сплачує свою частку з утримання квартири і комунальним послугам, що змушений нести він. Так, позивач сплатив за відповідача її 1/2 частину належних витрат, а саме: щомісячних платежів у погашення договору позики з липня 2014 року по серпень 2015 року - 21653,80грн., обов'язковий платіж за договором страхування майна СТД № 3299766 за 2015 рік - 171,67грн., обов'язковий платіж за договором страхування життя СТД № 3308444 за 2015 рік - 314,73грн., щомісячні платежі за квартиру та обслуговування прибудинкової території з січня по вересень 2015 року - 705,20грн., щомісячні платежі за опалення з січня по травень 2015 року - 1159,94грн. В кінцевій редакції вимог із урахуванням уточнень (а.с. 45-47, 68-69) позивач просив стягнути з відповідача загальну суму сплачених ним за частку відповідача витрат - 24005,27грн., та витрати на правову допомогу в сумі 1000грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики на придбання квартири у шлюбі та витрат по обслуговуванню квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29.11.2002р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Орджонікідзеського районного суду міста Маріуполя від 10.07.2014р., що набуло чинності (а.с. 8-9).

В період шлюбу сторонами придбана квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 24.03.2008р., укладеним між продавцем ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» та покупцем ОСОБА_2; право власності набувача зареєстровано 14.04.2008р. (а.с.17-18).

Зазначена квартира придбана сторонами за рахунок безпроцентної позики в сумі 326655грн. за договором № 0100/238 (з подальшою додатковою угодою № 1), укладеним 29.02.2008р. між позикодавцем ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» і позичальником ОСОБА_2, що був працівником цього підприємства (а.с. 10-14, 15). Із заробітної плати ОСОБА_2 за період липень 2014р. - серпень 2015р. здійснювались відрахування в рахунок погашення позики.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 24.03.2008р. між позикодавцем і позичальником укладено договір іпотеки, предметом якого є придбана за позичені кошти квартира НОМЕР_1 (а.с. 21-24). На виконання умов договору іпотеки іпотекодавцем ОСОБА_2 укладено 2 договори страхування: договір страхування майна СТД № 3299766 від 16.03.2015рік і договір страхування життя СТД № 3308444 за 2015 рік, за якими позивачем здійснено обов'язкові платежі в сумі 629,45грн. і 314,73грн. відповідно (а.с.33-34).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що одноосібним власником квартири на сьогодення є позивач, придбана квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі цього дійшов до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги щодо компенсації позивачеві половини сплачених коштів позики у придбання цієї квартири за період з моменту розірвання шлюбу у липні 2014р. Виходячи з положень ст. 319 ЦК України, а також враховуючи факт не проживання відповідача в цій квартирі з грудня 2014р., суд вважав відсутніми підстави для стягнення з ОСОБА_3 половини витрат по квартплаті і обслуговуванню прибудинкової території бкдинку та опалення квартири.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 60 СК України та в розумінні положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі як окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Зазначені норми встановлюють, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права і обов'язки щодо спільно нажитого майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Як встановлено, договір позики № 0100/238, за рахунок коштів якого було придбано сторонами у шлюбі квартиру, і договір про передання цієї квартири в іпотеку були оформлені на ім'я позивача ОСОБА_2 Нотаріальну згоду на купівлю квартири і укладення зазначеного договору іпотеки в забезпечення договору позики надала його дружина ОСОБА_3, що не спростовувалось в суді першої інстанції і підтверджено наданими до суду апеляційної інстанції документами.

За змістом згод ОСОБА_3, в яких волю відповідача посвідчено нотаріусом, остання підтвердила придбання квартири НОМЕР_1 за гроші, що є спільною сумісною власністю із ОСОБА_2, і погодилась на передання цього об'єкту нерухомості в іпотеку іпотекодержателю ВАТ «МК «Азовсталь», засвідчивши відповідність договорів інтересам її сім'ї. При цьому нотаріусом відповідачеві були роз'яснення положення ст.ст. 60, 65 СК України, що визначають режим належності на праві спільної сумісної власності подружжю того майна, яке придбано за договором в інтересах сім'ї, з витікаючими з цього договору зобов'язаннями для подружжя.

В суді апеляційної інстанції позивач і відповідач підтвердили факт придбання квартири НОМЕР_1 для сім'ї з їх дітьми. Квартира з моменту її придбання у березні 2008 року перебувала в фактичному користуванні сторін і їх дітей.

В ході апеляційного перегляду справи колегія суддів пересвідчилась в придбанні сторонами в період шлюбу квартири НОМЕР_1, що за положеннями ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України є об'єктом спільного майна подружжя ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Як з'ясовано, станом на сьогодення відповідач в порядку в порядку ст. 347 ЦК України не втілила в будь-яку юридичну форму відмову від свої частки у майні, що є спільною власністю сторін, або передачу її за якимись договорами на користь інших осіб.

За змістом роз'яснень, що містяться п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям, враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, за наслідками укладення договору позики для придбання сторонами квартири в інтересах сім'ї, боргові зобов'язання перед позикодавцем за правилами ч. 4 ст. 65 СК України виникли в рівній мірі як для ОСОБА_2, так і для його дружини - ОСОБА_3, і продовжують тривати такі обов'язки незалежно від розірвання між ними шлюбу.

Суд першої інстанції, допускаючи неправильне застосування норм матеріального права, не врахував визначену змістом ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте у шлюбі. Внаслідок цього, помилково виходячи з належності квартири на праві особистої приватної власності чоловікові, суд неправильно розв'язав спір, звільнивши відповідача від всіх зобов'язань, що витікають з договірних зобов'язань подружжя і утримання цього нерухомого майна.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 з приводу відсутності підстав для стягнення з неї кредитних коштів з тих мотивів, що не нею особисто укладався договір позики, за рахунок якого придбано квартиру, не є юридично слушними з огляду на наведені норми Сімейного кодексу і роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, оскільки позика за договором, укладеним в інтересах сім'ї, є борговим зобов'язанням подружжя Рубан-Овчаренко, а не тільки того з подружжя, хто підписав договір позики. А реєстрація права власності на квартиру на одного з подружжя - ОСОБА_2 - не спростовує презумпції належності її до спільної сумісної власності подружжя і не значить, що позивач є одноосібним власником майна.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Таким чином, участь у погашенні позики, за рахунок якої придбана подружжям квартира НОМЕР_1, має брати в рівних частках як позивач, так і відповідач.

Матеріали справи не містять відомостей про сплату коштів позики відповідачем в період після юридичного припинення шлюбу за рішенням суду з липня 2014 року по серпень 2015 року включно.

За цей період, як наведено інше, стягнуто у погашення позики із заробітної плати позивача 43307,46грн. (а.с. 26-30), 1/2 частина яких, що дорівнює 21653,73грн. підлягає компенсації позивачеві за рахунок другого боржника - його колишньої дружини ОСОБА_3, як погоджується колегія суддів із доводами апеляційної скарги позивача.

Змістом п. 3.4. договору іпотеки від 24.03.2008р., умови якого погоджено дружиною іпотекодавця ОСОБА_3, визначено обов'язок іпотекодавця застрахувати на весь період дії основного зобов'язання на користь іпотекодержателя предмет іпотеки на повну його вартість від ризиків випадкового знищення пошкодження або псування та життя і здоров'я іпотекодавця.

На виконання вказаних умов іпотекодавцем ОСОБА_2 укладено договір страхування майна СТД № 3299766 за 2015 рік і договір страхування життя СТД № 3308444 за 2015 рік, за які позивачем вже поза межами сімейних відносин сплачено однократні страхові платежі (страхові премії): 629,45грн. і 343,34грн. (а.с. 31-34).

Зважаючи на рівність сторін у зобов'язальних правовідносинах, що витікають з договору позики і іпотеки, внесені одним з подружжя страхові платежі, що підтверджені документально, підлягають поділу, в даному випадку, шляхом компенсації позивачеві 1/2 частини цих витрат, що становлять відповідно 314,73грн. і 171,67грн.

З наведених мотивів та із урахуванням нижченаведеного правового регулювання підлягають задоволенню, з ухваленням нового рішення в порядку ст. 309т ЦПК України, і вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з другого співвласника квартири - ОСОБА_3 - половини вартості сплачених ним комунальних послуг по квартплаті і теплопостачанню.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. За положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Конструкція ст. 360 ЦК України визначає обов'язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна.

Зі змісту положень ст.ст. 66, 67, 151, 156, 162 ЖК України витікає обов'язок власників квартир забезпечувати їх схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в

порядку придомову територію, брати участь у витратах у вигляді квартплати і комунальних послуг (в т.ч. теплової енергії) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, враховуючи зобов'язання сторін в рівних частках приймати участь у здійсненні квартирної плати і наданих послуг з теплопостачання, ? частина сплачених позивачем послуг по зазначених позиціях, підлягає компенсації за рахунок другого співвласника - ОСОБА_3

У змісті позовної заяви ОСОБА_2 по позиції квартирної плати і утримання придомової території заявлено період з січня по вересень 2015 року, чому відповідає сума 1410,32грн. Проте, наявними у справі платіжними документами підтверджено оплату періоду за квитанціями і чеками січень-червень 2015 року, чому відповідає сума 1057,75грн. (а.с. 35-37), 1/2 частина з яких складає 528,86грн., що має бути стягнути з відповідача на користь позивача.

Щомісячні платежі з оплати комунальних послуг по теплопостачанню до квартири НОМЕР_1, що перебуває у спільній власності сторін, здійснені позивачем ОСОБА_2 за період з січня по квітень 2015 року на загальну суму 2319,88грн., (а.с. 38-39), 1/2 частина з яких становить 1159,94грн., підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача в порядку компенсації.

Той факт, що ОСОБА_3 з грудня 2014р. по теперішній час не проживає в квартирі НОМЕР_1, але ж співвласником якої є за правилом ст. 60 СК України, не звільняє її від обов'язку утримувати належне їй майно, зокрема, сплачувати комунальні послуги, в тому числі з опалення квартири і внесення квартирної плати.

Як роз'яснено у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, як слушно наведено у апеляційній скарзі, висновки суду зведені з порушенням норм матеріального права і не відповідають обставинам справи, а отже, підлягає скасуванню з урахуванням вимог ст. 309 ЦПК України, із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 відповідно до вищенаведеного мотивування.

В порядку ст. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати з оплати судового збору - 487,20грн. за подачу позовної заяви (а.с. 1), за подачу апеляційної скарги в сумі 535,92рн. (а.с. 82-83, 86), що загалом становить 1023,12грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики на придбання квартири у шлюбі та витрат по обслуговуванню квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування 1/2 частини понесених витрат на оплату:

- щомісячних платежів у погашення договору позики № 0100/238 від 29.02.2008р. за період з липня 2014 року по серпень 2015 року - 21653 (двадцять одну тисячу шістсот п'ятдесят три) гривні 73 копійки;

- обов'язкового платежу за договором страхування майна СТД № 3299766 від 16.03.2015р. - 171 (сто сімдесят одну) гривню 67 копійок;

- обов'язкового платежу за договором страхування від нещасного випадку СТД № 3308444 за 2015 рік - 314 (триста чотирнадцять) гривень 73 копійки;

- щомісячних платежів за квартплату з січня по червень 2015 року - 528 (п'ятьсот двадцять вісім) гривень 86 копійок;

- щомісячних платежів за теплопостачання з січня по квітень 2015 року - 1159 (одна тисяча сто п'ятдесят дев'ять) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору в сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) гривні 12 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання протягом двадцяти днів касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля Л.М.Кочегарова