Справа № 734/2092/16-ц Провадження № 22-ц/795/1434/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Бараненко С. М. Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Козелецького районного суду від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Козелецького районного суду від 16 червня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову. Відповідач-позивач ОСОБА_5 посилається на те, що позивач-відповідач ОСОБА_6 без його згоди вже відчужила спірну квартиру, що придбана в шлюбі є спільним сумісним майном подружжя, на користь іншої особи, чим порушила закон.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

04 серпня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ спільного сумісного майна, придбаного під час перебування в шлюбі із ОСОБА_6

Ухвалою Козелецького районного від 09 листопада 2015 року зазначені позовні заяви обєднані в одне провадження.

16 червня 2016 року ухвалою суду до розгляду була прийнята заява ОСОБА_5 про збільшення позовних вимог. Обєктом даної позовної заяви є в тому числі і спірна квартира №158, що розташована у м. Києві, вул. Ернста, 16-Б.

Одночасно, 16 червня 2016 року, ОСОБА_7 подав до суду заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №158, що розташована у м. Києві, вул. Ернста,16-Б, яку ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_8, мотивуючи можливістю останньої здійснити відчуження житла.

Відповідно до приписів частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст.ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Пунктами 4, 7 даної Постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Положеннями ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Як вбачається з копії договору дарування квартири від 26 листопада 2014 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8, яка набула права власності на квартиру, та є третьою особою у справі.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 стверджує, що дану квартиру було придбано в шлюбі з ОСОБА_6, тому вона є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, але була без його згоди відчужена на користь третьої особи ОСОБА_8

Отже, враховуючи існування між сторонами по справі спору щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, оскільки існує вірогідність відчуження цього майна третьою особою, що, в свою чергу, може утруднити в подальшому виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Rеруючись ст.ст. 151, 152, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Козелецького районного суду від 16 червня 2016 року скасувати.

ОСОБА_9 Васильовича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_8.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: