н/п 2/490/1873/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Мамаєвої О.В.,

із секретарем - Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права постійного користування квартирою, третя особа ТОВ "Центральний-1", ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.04.2016р. звернулась до суду із позовом до Миколаївської міської ради про визнання права постійного користування квартирою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначено, що з 1984 року позивач працювала на ПАТ "Миколаївська Теплоелектроцентраль", у 1998 році ПАТ "Миколаївська ТЕЦ" позивачу була виділена 2-кімнатна квартира АДРЕСА_1, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.09.1998 року, вказана квартира виділена позивачу, 06.10.1998 року вона отримала ордер на вселення у квартиру. Однак, ордер було випадково знищено, та у встановлений законом 30-денний термін вона не зареєструвалась, та проживає в квартирі з того часу по сьогоднішній день. Звернулась до суду із позовом з метою юридичного закріплення свого права користування квартирою, так як у повторній видачі ордеру, їй було відмовлено.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача вказав, що не згоден із позовом, так як позивач втратила право на квартиру, оскільки своєчасно, в 30-денний термін не була зареєстрована. Вважає, що на даний час квартира є вільною та підлягає заселенню.

Представник третьої особи про причини неявки суд не сповістив.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що у 1998 році адміністрацією ВАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" ОСОБА_1 була виділена двокімнатна квартира за адресою: : АДРЕСА_1 /а.с. 7/.

Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.09.1998 року була виділена квартира АДРЕСА_1 на склад сім'ї з 3-х осіб : ОСОБА_1, чоловік ОСОБА_3, син - ОСОБА_2

06.10.1998 року ОСОБА_1 отримала ордер НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 на вселення у квартиру.

У встановлений 30-денний термін позивач ордер в житлово-експлуатаційну організацію не здала, та не зареєструвалась. Як пояснила представник позивача, у зв'язку із випадковим знищенням ордеру.

Згідно акту про проживання, підписаного сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та завіреного ТОВ "Центральний-1", від 01.03.2016 року, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішній час /а.с. 11/.

Відповідно до статті 2 Житлового кодексу України житлові відносини регулюються з метою забезпечення прав громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцненню законності в галузі житлових відносин.

Відповідно до вимог статті 58 Житлового кодексу України ордер являється єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, ордер видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем -громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Порядок надання громадянам у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, і їх заселення регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 p. № 470.

Відповідно до п. 66 Правил ... у надане жиле приміщення переселяються члени сім'ї, які включені в ордер і дали письмове зобов'язання про переселення в це приміщення.

Відповідно до п. 69 Правил ... ордер дійсний протягом 30 днів, до п. 70 - ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера, до п. 72 - при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності- відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, отримавши ордер, вселилась у квартиру АДРЕСА_1, при цьому не здала ордер у житлово-експлуатаційну організацію та не зареєструвалась за вказаною адресою.

Однак, чинним законодавством України не передбачена відповідальність за порушення п.72 Правил.

Згідно виписки з особового рахунку, виданої житло-експлуатаційною організацією ТОВ "Центральний -1", за адресою : АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_1, заборгованість по квартплаті відсутня.

Такі ж виписки про відкриття особових рахунків на ім'я ОСОБА_6 та про відсутність заборгованості за вказаною адресою, надали ОКП "Миколаївтеплоенерго" та ПАТ "Миколаївобленерго".

У спірній квартирі позивач не зареєстрована, однак, згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосуванні Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивач правомірно, на підставі ордеру вселилась у квартиру АДРЕСА_1, та має право постійного користування квартирою.

Доводи представника відповідача про втрату права користування квартирою позивачем є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами.

Керуючись ст.ст.3,4,10,11,60,88,212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права постійного користування квартирою, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В. Мамаєва