Провадження № 2/752/754/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і пені та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про стягнення грошових коштів за договором безпроцентної позики. Мотивував свої вимоги тим, що він 27 березня 2012 року передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 153000 гривень.

Позивач вказує, що станом на день подачі позову грошові кошти повернуті не були. Як зазначає позивач ним на адресу відповідача було надіслано нагадування з вказівкою про необхідність повернути грошові кошти, однак такі відповідачем були залишені поза увагою.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 153000 гривень. Також позивач збільшивши розмір позовних вимог, без посилань на будь-які норми закону просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 138873 гривні 70 копійок. Також просить стягнути три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 13656 гривень 82 копійки та борг з урахуванням індексу інфляції, сума якої становить 121884 гривні 29 копійок, а всього просить стягнути 427414 гривень 81 копійку.

В свою чергу відповідч ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом у якому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 15039 гривень 20 копійок, три процента річних у розмірі 1363 гривні 42 копійки та суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка становить в сумі з боргом 20304 гривні 92 копійки, а всього 21668 гривень 34 копійки.

Мотивував свої вимоги тим, що у зв'язку з поставкою товару ОСОБА_1, останній не розрахувався і відповідно виникла заборгованість, суму якої позивач ОСОБА_2 просить стягнути.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала вимоги позовної заяви та просила таку задовольнити. В задоволенні вимог зустрічного позову просила суд відмовити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вважав що у нього не настало право вимогу, у зв'язку з тим, що в розписці відсутня вказівка на дату повернення грошових коштів, а вимоги про повернення таких на адресу його довірителя не надсилалося.

В частині вимог зустрічного позову нічого пояснити не міг, зазначивши, що доказів на обґрунтування вимог зустрічного позову ні у нього ні у його довірителя не має, а тому в частині вирішення вимог зустрічного позову поклався на розсуд суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

27 березня 2012 року між ОСОБА_1.(Позичальник) та ОСОБА_2 (Позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 153000 гривень, без зазначення дати повернення таких.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував щодо отримання його довірителем вказаного розміру грошових коштів у борг.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд вирішуючи даний спір, вважає беззаперечно доведеним факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 та враховує наявність додержання сторонами договору позики, під час його укладення правил статті 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Аналізуючи докази надані ОСОБА_1 суд дійшов висновку про те, що останнім не дотримано вимоги правил статті 1049 ЦК України.

Суду не надано доказів пред'явлення ОСОБА_1 вимоги про повернення боргу адресованої ОСОБА_2

Суд не бере до уваги наявні в матеріалах справи нагадування про повернення боргу від 27 березня 2013 року (а.с. 74, 75), оскільки з останніх та корінців квитацій приєднаних до таких не вбачається про те, що на адресу ОСОБА_2 надсилалися саме вимоги про повернення боргу.

Також ОСОБА_1 не надано доказів вручення ОСОБА_2 таких вимог, або відмова останнього такі отримувати, що надало б суду можливість встановити строк від якого необхідно відраховувати 30-ти денний термін на повернення боргу.

В той же час суд бере до уваги наявність між сторонами спору інших взаємовідносин, які не порізані із борговими зобов'язаннями, а також бере до уваги твердження представника ОСОБА_2 про наявність переписки між сторонами спору поза межами спірних правовідносин.

При цьому суд враховує пояснення представника ОСОБА_1 про те що нагадування надсилалися на адресу місця реєстрації ОСОБА_2, за якою останній не проживав на момент надіслання таких і її довірителю про це було відомо.

За таких обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є такими що пред'явлені передчасно та задоволенню не підлягають.

В той же час, суд констатує, що позивачем ОСОБА_2, не надано суду доказів на обґрунтування вимог зустрічного позову і відповідно таких за відсутності доказів задоволенню також не підлягає.

Саме по собі пред'явлення вимог ОСОБА_2 про стягненя боргу з ОСОБА_1, без надання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом не береться до уваги і відповідно не може бути правовою підставою для задоволення вимог зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 і відповідно неможливість задовольнити вимоги зустрічного позову ОСОБА_2, вважаючи такі необґрунтованими та не доведеними перед судом.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і пені - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак