АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2260/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 636/5416/15ц Слурденко О.І.
Категорія : договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

08 грудня 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 10086cred в розмірі 10354, 78 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту станом на 15.11.2015 року в сумі 5146, 51 доларів США та22705, 23 доларів США заборгованості за відсотками. - 17496, 96 доларів США стягнутих з відповідача за рішенням суду з відповідача

Вказані вимоги обґрунтовує тим, що за умовами зазначеного договору відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 6000,00 доларів США строком до 01.10 2007 року , зі сплатою 26% річних, однак свої зобов»язання щодо погашення кредиту та відсотків не виконав, у зв»язку з чим станом на 15.11.2015 року має вказану заборгованість.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник позивача зазначає на необгрунтований висновком суду щодо наявності рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором, як підстави для відмови в задоволення позовних вимог посилаючись на те, що підставою позовних вимог є заборгованість відповідача після дати, на яку утворилась заборгованість ,що стягнута попереднім рішенням суду. Також зазначає на необгрунтоване застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності, посилаючись на те, що такий строк відповідно до п. 5.6. умов договору встановлено у п'ять років за вимогами по сплаті кредиту, відсотків та неустойки, та у зв»язку з тим, що позивач звертавсь до суду з позовними вимогами до відповідача у жовтня 2011 року,зазначає, що встановлений вказаний строк позовної давності не сплинув.

Відповідач ОСОБА_5, відповідно до інформації Чугуївського районного відділу ГУДМС України в Харківській області , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.20). Копія апеляційної скарги та судова повістка про виклик в судове засідання на 10.03.2016 року повернуті поштою у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання ( а.с.52-52) . В судове засідання на 31 березня 2016 року відповідач викликався телеграмою, яка за повідомлення «Укртелекому » останньому не доставлена, у зв'язку з тим, що останній за вказаною адресою не проживає ( а.с.51,56). Про виклик в судове засідання 21 квітня 2016 року відповідач повідомлений шляхом оголошення в газеті «Слобідський Край» від 16.04.2016 року , що у відповідності до вимог частин 9,10 ст. 74, ч.9 ст. 76 ЦПК України , є належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи.

Однак , відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що у відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України, є підставою для розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2011 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, так і з пропуском встановленого ст.256 ЦК України строку позовної давності.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 29.03.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 10086 cred, відповідно до умов якого , відповідач отримав у позивача кредитні кошти в розмірі 6000,00 доларів США зі строком його погашення до 01.10.2007 року. зі сплатою 26% річних не пізніше 24 числа кожного місяця ( а.с.7-8).

Як свідчить пункт 3.2. умов вказаного кредитного договору, в разі порушення зобов'язань по погашенню кредиту відповідач брав на себе зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 48% річних.

В пункті 5.6 умов вказаного кредитного договору сторонами встановлено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів за вказаним кредитним договором складає п'ять років (а.с.7-8).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість, яка склалась на 28.09.2011 року в 139250, 77 грн., що складає 17496.96 доларів США та складається із заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5146,51 доларів США та за процентами в розмірі 12350, 45 доларів США ( а.с.4).

Таким чином, вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача в повному обсязі стягнута заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5146,51 доларів США та заборгованість за процентами станом на 28.09.2011 року.

Відповідно до наданої представником позивача постанови про відкриття виконавчого провадження на виконання вказаного рішення суду державним виконавцем Чугуївського ВДВС відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості та як пояснив представник позивача вказана заборгованість з позивача не стягнута.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 15.11.2015 року відповідач має непогашену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5146, 51 доларів США та за процентами в розмірі 22705, 23 долари США ( а.с.5).

При цьому, вказаний розрахунок також свідчить про те, що станом на 07.02 2008 року позивачем нараховано відповідачу заборгованості за процентами в сумі 13586, 00 доларів США , станом на 27.03.2012 року - 22698,00 доларів США, та станом на 15.11.2015 року - 22705, 23 доларів США.

Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості за процентами, перевищує встановлений зазначеним заочним рішенням суду розмір такої заборгованості на 1235, 55 доларів США ( 13586,00 доларів США заборгованості за процентами станом на 07.02.2008 року - 12350, 55 доларів США), тоді як встановлений вказаним заочним рішенням суду від 18 листопада 2011 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 28.09.2011 року за процентами в сумі 12350, 45 доларів США, у відповідності до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи.

При цьому, позивач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про обгрунтованість збільшення ним розміру заборгованості за процентами станом на 28.09.2011 року на 1235, 55 доларів США.

Вказані обставини справи та вимоги норм процесуального права свідчать про те, що станом на 15 листопада 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем по процентам за користування кредитними коштами складає 9119, 62 доларів США, виходячи з наступного розрахунку : 22705, 23 доларів США визначений позивачем розмір заборгованості за процентами станом на 15 листопада 2015 року - 12350, 45 доларів США заборгованості за процентами станом на 28.09.2011 року визначену рішенням суду від 18.11.2011 року - 12350, 55 доларів США збільшення позивачем розміру заборгованості станом на 28.09.2011 року ).

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В статі 526 ЦК України встановлено , що зобов'язання виконуються належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язанння припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В правовій позицій, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15 зазначено, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

За змістом вказана правова позиція Верховного Суду України свідчить про те, що проценти за позикою ( стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у Висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать безпідставність вимог позивача щодо повторного стягнення з відповідача на його користь заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5146, 51 доларів США та наявності права позивача на вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за процентами , яка виникла за період з 29.09.2011 року по 15 листопада 2015 року в розмірі 9119, 62 доларів США, що еквівалентно за курсом долара США на 13.11.2015 року 208930, 50 грн..

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

В статті 259 ЦК України встановлено. що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як свідчить 5.6 умов вказаного кредитного договору сторонами встановлено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки ,штрафів за вказаним кредитним договором складає п'ять років .

Зверненням позивача до суду у жовтні 2011 року з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором ( а.с.4) строк позовної давності перервався та з жовтня 2011 року його перебіг почався заново.

Позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом 08.12. 2015 року , тобто в межах встановленого сторонами п'ятирічного строку позовної давності.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи , вимоги зазначеним вище норм матеріального та процесуального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за період з 29 .09.2011 року по 15.11.2015 року з підстав, як наявності рішення суду від 18 листопада 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором , яка склалась на 28.09.2011 року, так і з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та при порушенні зазначених норм матеріального та процесуального права ( пункти 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України) та ухваленню у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача на стягненню з відповідача на його користь заборгованості по процентам по вказаному кредитному договору за період з 29.09.2011 року по 15.11.2015 року в розмірі 9119, 62 доларів США, що еквівалентно за курсом долара США на 13.11.2015 року 208930, 50 грн. та відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в іншій частині, з зазначених вище підстав.

Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд,змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий збір» ).

Як свідчать матеріали справи при подачі позовної заяви до суду та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 7472,68 грн. (а.с.1, 35). Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму , еквівалентну 237228, 01 грн., а підлягають задоволенню на суму, еквівалентну 208930,50 грн., що складає 1, 14 частин від заявлених позовних вимог (237228,01 грн. : 208930, 50 грн.).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 6554, 98 грн. ( 7472, 68 грн. : 1, 14 частин).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково

Скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 15 січня 2016 року.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою : 63521, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», розташованого за адресою 49094, м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна Перемоги, буд. 50КОД рахунок № 3111 МФО № 305299 заборгованість за відсотками за кредитним договором № 10086cred від 29 березня 2006 року в розмірі 9119, 62 доларів США, що еквівалентно за курсом долара США на 13.11.2015 року 208930, 50 грн. та витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6554, 98 грн.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в іншій частині.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Н.О.Міненкова