Справа № 694/732/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

(заочне)

12.08.16 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 Позовні вимоги мотивує тим, що 26 листопада 2014 року батько позивача ОСОБА_3 за договорами дарування подарував їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. В даному будинку проживав батько позивача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та проживає мати позивача ОСОБА_4. Позивач зі своїми дітьми проживає в старій хатині, що розміщена в цьому ж дворі. Раніше в будинку № 55 проживали і брати позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2. ОСОБА_1 приблизно в 2003 році виїхав до Москви на проживання, де і перебуває по теперішній час. ОСОБА_2 25 березня 1994 року вибув в господарство АДРЕСА_2. Він має на праві приватної власності будинок, який подарував йому батько. Після того, як дружина ОСОБА_2 залишила його, він перейшов до будинку АДРЕСА_1, в якому проживає його мати, та який належить позивачу, та без її дозволу залишився там проживати. Під час проживання став порушувати порядок проживання: зловживав алкоголем, погрожував позивачу та матері, внаслідок чого вони змушені були звертатись за допомогою до правоохоронних органів та в сільську раду. На прохання позивача виселитися з її будинку відповідач не реагує, веде себе агресивно. ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача. Позивач бажає вселитися в свій будинок та проживати в ньому, однак ОСОБА_2 перешкоджає їй у цьому. У відповідача є власне житло, за яке він сплачує комунальні платежі. Позивач же змушена сплачувати за електроенергію та газ, якими не користується. Оскільки ОСОБА_2 проживає в будинку позивача без її дозволу та правових підстав, а житло необхідне для проживання позивача та її дітей, його необхідно виселити з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась. Представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Судові витрати з відповідача не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд розглядає справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини.

Померлий батько позивача ОСОБА_3 за договорами дарування, посвідченими нотаріально, подарував останній будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,7418 га за цією ж адресою (а.с. 9-13).

В даному будинку проживали батько позивача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року та мати позивача ОСОБА_4. Позивач та її діти проживають в старій хатині, що розміщена в цьому ж дворі. Раніше в будинку проживав ОСОБА_5, який в 2003 році виїхав на проживання до Москви. Відповідач ОСОБА_2 25 березня 1994 року вибув в господарство АДРЕСА_2, який належить йому на праві власності та в якому він зареєстрований. Ці обставини підтверджуються довідкою Шевченківської сільської ради № 133 від 15 травня 2015 року, випискою з погосподарських книг Шевченківської сільської Ради № 31 (а.с. 9, 14), а також актом депутата сільської ради (а.с. 7).

На даний час відповідач перейшов проживати до своєї матері, яка проживає в будинку № 55, що належить позивачу, та без дозволу останньої залишився там проживати. Під час проживання став порушувати порядок проживання, внаслідок чого позивач змушена була звертатись за допомогою до правоохоронних органів та в сільську раду. Цей факт підтверджується листом Шевченківської сільської ради до Звенигородського РВ УМВС № 93/02-12 від 15.04.2015 року.

Зі слів позивача на її прохання виселитися з будинку відповідач не реагує, веде себе агресивно. ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача, однак перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач має власне житло, за яке сплачує комунальні платежі (а.с. 16).

Утриманням будинку займається позивач ОСОБА_1, оскільки всі договори про надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією укладені з нею, однак до будинку потрапити не може потрапити, бо її не допускає відповідач.

В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 не бажає звільнити будинок по АДРЕСА_1, таким чином створює перешкоди в користуванні будинком позивачу та позбавляє її можливості розпоряджатися належним майном.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу положень даної статті власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У зв'язку з даруванням спірного будинку позивачу відповідач ОСОБА_2, який не є членом сім'ї позивача, не має жодного законного права користування вказаним будинком.

Оскільки відповідач без дозволу позивача вселився в її будинок та продовжує проживати в ньому, він своїми діями порушує право позивача, як власника житла, на вільне володіння, користування та розпорядження цим житлом.

За таких обставин, права позивача підлягають захистові в судовому порядку, а позов задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшого проживання відповідача в будинку позивача не досягалось, співвласником житла він не є, але добровільно залишити зазначене будинковолодіння відповідач ОСОБА_2 відмовляється. Підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивача з послідуючим виселенням.

Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Крім того, виселення являє собою не що інше, як примусове вилучення житлової площі і розглядається, як крайній захід, що підлягає застосуванню тільки у випадках і в порядку, що прямо передбачені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Цивільним законодавством встановлені випадки, коли виселення відбувається без надання іншого житлового приміщення. Таке виселення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб'єктивних прав інших осіб.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 150 ЖК Української PCP передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінюваї закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи заяву позивача, в якій вона просить виселити відповідача ОСОБА_2 з приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності, об'єктивно дослідивши матеріали справи, аналізуючи допустимі факти та беручи до уваги докази, сторін суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_1 у відповідності до п. 2 прохальної частини позовної заяви не підлягають стягненню.

На підставі ст. 47 Конституції України,ст. 109, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 5, 11, 57, 60,79, 88, 212-215, 218, 224-230 ЦПК України, суд

в и р іш и в:

позов ОСОБА_1- задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М. Кравченко