ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного (Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти та науки України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Міністерство освіти та науки України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_6, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що перебувала у трудових відносинах з Республіканським вищим училищем фізичної культури Міністерства освіти та науки України, який перейменовано на Олімпійський коледж імені Івана Піддубного (далі - Олімпійський коледж ім. І. Піддубного).

Згідно із наказом директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 жовтня 2014 року № 115/1-к її звільнено з посади старшого вчителя з дзюдо з 1 жовтня 2014 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків. У подальшому цей наказ скасовано як помилковий.

Відповідно до наказу директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 жовтня 2014 року № 115/2-к ОСОБА_3 звільнено з посади старшого вчителя з боротьби дзюдо Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного з 1 жовтня 2014 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи.

Позивач вважала своє звільнення незаконним та безпідставним, у зв'язку із чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати наказ від 1 жовтня 2014 року № 115/2-к «Про звільнення ОСОБА_3», поновити її на посаді вчителя з дзюдо Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 38 519 грн28 коп та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2016 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_3 разом з батьками учнів Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного, без погодження з керівництвом навчального закладу прийняла рішення про участь учнів коледжу у турнірі у м. Грозний, що не був включений до календарного плану спортивних змагань коледжу на 2014-2015 роки, вказала неправдиву інформацію щодо особи, відповідальної за життя та здоров'я дітей під час їх участі у зазначеному турнірі, що свідчить про аморальність проступку старшого викладача, дійшов висновку, про звільнення позивача у відповідності до вимог закону.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами, та вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

За змістом ст. 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Отже, працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Так, при розгляді справ про поновлення на роботі необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно із наказом, і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений орган не пов'язували звільнення.

Судами встановлено, що відповідно до наказу директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 9 вересня 2004 року ОСОБА_3 прийнята на посаду вчителя з дзюдо з 15 вересня 2004 року.

Згідно із наказом директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 вересня 2014 року № 73-о позивач призначена на посаду старшого вчителя з дзюдо на 2014-2015 роки.

У період з 20 по 23 вересня 2014 року проводився дитячо-юнацький турнір з боротьби дзюдо пам'яті Кадирова Турпал-Алі Зелимхановича.

12 вересня 2014 року ОСОБА_3 на ім'я директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного подано доповідну записку, у якій викладено прохання про звільнення від занять та зняття на період турніру з харчування учнів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідальність за життя яких вона взяла на себе.

Судами встановлено, що зазначені учні Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного приймали участь у дитячо-юнацькому турнірі з боротьби дзюдо пам'яті Кадирова Турпал-Алі Зелимхановича; під час перебування у іншій країні їх супроводжували рідні; вчитель ОСОБА_3 дітей не супроводжувала.

Згідно із наказом директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 15 вересня 2014 року № 153-вд ОСОБА_3 на період з 16 по 23 вересня 2014 року була відряджена до міста Бухарест для участі у чемпіонаті Європи серед юніорів з дзюдо.

Відповідно до наказу директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 жовтня 2014 року № 115-к позивача звільнено із займаної нею посади за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Вказаний наказ на підставі наказу директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 жовтня 2014 року № 115/1-к скасовано як помилковий.

Згідно із наказом директора Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного від 1 жовтня 2014 року № 115/2-к ОСОБА_3 звільнено з посади старшого вчителя з дзюдо на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Таким проступком, відповідно до наказу, роботодавець вважав прийняття позивачем особистого рішення про відрядження учнів від РВУФК до Російської Федерації, чим поставила під загрозу життя і здоров'я учнів; ввела в оману керівництво, оскільки її рішення про відрядження учнів на спортивні змагання мало іншу мету; турнір пам'яті Кадирова є пропагандистським заходом, запрошення на який надав спортивний клуб дзюдо «Едельвейс».

Отже, виключно доведеність відсутності чи наявності сукупності обставин, викладених у наказі № 115/2-к від 1 жовтня 2014 року, та їх кваліфікація як аморального проступку мали бути предметом перевірки судами попередніх інстанцій.

У безспірному порядку судами встановлено, що рішення про участь двох учнів коледжу у турнірі, який не включений до календарного плану спортивних змагань, приймали батьки учнів. Але цю обставину суди вважали такою, що не має значення для вирішення справи, оскільки позивач своїми діями сприяла участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у турнірі; не врахували, що підставою звільнення, зокрема, зазначено особисте рішення позивача про відрядження учнів.

Не надано судами оцінки тій обставині, що ОСОБА_7 зайняв друге місце у ваговій категорії до 60 кг, у сукупності з викладеними у наказі № 115/2-к від 1 жовтня 2014 року твердженнями щодо відрядження учнів з іншою метою, аніж участь у спортивних змаганнях.

Обґрунтовуючи законність звільнення позивача, суди посилались на довідку робочої групи з вивчення підстав звільнення ОСОБА_3, але не врахували, що обставини, наведені у довідці, не узгоджуються з обставинами, викладеними у наказі про звільнення.

Відповідно до характеристики, наданої директором Комітету з фізичного виховання та спорту, у якому в період з 1998 року по 2013 рік працювала ОСОБА_3, вона має стаж тренерсько-викладацької діяльності понад 20 років, є заслуженим тренером України з дзюдо, творчо застосовує в роботі свої знання та навички, постійно вивчає та узагальнює світовий досвід у підготовці спортсменів, впроваджує нові методики на своїх тренуваннях. Як тренер та вихователь користується великою повагою серед вихованців та колективу, передає свій досвід молодшому поколінню тренерів, виховує в своїх учнів дисциплінованість, працелюбність, повагу до старших, патріотизм.

З наявного у матеріалах справи листа президента Національного олімпійського комітету України від 14 жовтня 2014 року № 875-НК, вбачається, що ОСОБА_3 приймала участь у складі офіційних делегацій на Олімпійські Ігри, юнацькі Олімпійські Ігри, Європейські Юнацькі Олімпійські фестивалі у якості тренера, старшого тренера з дзюдо та за особливі заслуги її нагороджено подякою Національного олімпійського комітету України та почесною відзнакою Національного олімпійського комітету України. У 2014 році вихованці ОСОБА_3 на чемпіонатах України в різних вікових категоріях посіли 9 перших, 5 других та 9 третіх місць.

У листі президента Федерації дзюдо України від 7 жовтня 2014 року № 171 зазначено, що учні ОСОБА_3 є неодноразовими чемпіонами та призерами чемпіонатів України серед всіх вікових груп, понад 40 вихованцям присвоєно звання «Майстер спорту України», 5 спортсменів - майстри спорту України міжнародного класу, 32 спортсмени входять до складу Національної збірної команди України з дзюдо. ОСОБА_3 входить до чільної п'ятірки кращих тренерів України протягом багатьох років. Звільнення позивача із займаної нею посади матиме негативний вплив на розвиток дзюдо в Україні в системі освіти.

Крім того, з календарного плану спортивних змагань Олімпійського коледжу ім. І. Піддубного на 2014 рік вбачається, що заплановані змагання учнів коледжу відбувались в різних містах України та інших країнах, серед яких є також Російська Федерація.

Вирішуючи справу, суди на зазначене уваги не звернули, не встановили всіх фактичних обставин справи, не з'ясували у повній мірі, в чому полягає аморальність проступку ОСОБА_3, якою саме недостойною поведінкою вона скомпрометувала себе перед учнями чи іншими особами та чи дискредитувала себе як вихователь, чи є проступок позивача несумісним з продовженням роботи на посаді старшого викладача дзюдо, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про відмову у позові.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України, оскільки судові рішення постановлені з такими порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що унеможливили встановлення обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко