АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Андрієнко А.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну складу співвласників права власності житла, визначення приватизації квартири з порушенням норм закону, скасування договору дарування квартири,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/10721/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у травні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 6 травня 2016р. позовну заяву було залишено без руху, а позивачу наданий строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 14 червня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу судді скасувати, постановити нову ухвалу про відкриття провадження та направити справу до суду першої інстанції до іншого судді.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як позовна заява відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення відповідачів, які просили залишити ухвалу судді без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суддя виходив з того, що у визначений строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, так як вона не відповідає по формі та змісту вимогам ст. 119 ЦПК України.

Проте, повністю погодитися з таким висновком судді не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Подана ОСОБА_1 позовна заява відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, в ній

- 2 -

зазначені позивач та відповідачі, місце їх знаходження, викладений зміст позовних вимог та викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначаються докази.

Доводи судді, що позовні вимоги не відповідають способам захисту, які зазначені у ст. 16 ЦК України, не можуть бути підставою для не прийняття позовної заяви для розгляду, так як це не передбачено нормами діючого процесуального законодавства. Неправильно обраний позивачем спосіб захисту, у певних випадках, може бути підставою для відмови у позові.

Суддею не звернуто увагу на те, що діючий цивільно-процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викласти зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час попереднього розгляду справи або під час судового засідання.

Крім того, відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач протягом розгляду справи має право уточнити свої позовні вимоги, а суд у судовому засіданні може уточнити обставини судового спору, якщо вважає, що вони не чітко викладені у позовній заяві.

Посилання судді на неможливість визначити характер спірних правовідносин і в залежності від цього встановити розмір судового збору та розглянути клопотання про позивача про звільнення її від сплати судового збору, колегія суддів вважає безпідставними, так як з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги як немайнового, так і майнового характеру, що не позбавляє можливості суд встановити розмір судового збору.

Крім того, вказані вимоги не ґрунтуються на положеннях статті 119 ЦПК України, яка передбачає обов'язок позивача визначити ціну позову.

Оскільки суддею при постановленні ухвали були порушені норми процесуального права, які передбачають порядок вирішення питання про прийняття позовної заяви, колегія суддів скасовує ухвалу судді та повертає матеріали позовної заяви до суду першої інстанції на новий розгляд питання про її прийняття.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги про прийняття апеляційним судом ухвали про відкриття провадження у справі та направлення справи для розгляду іншому судді не ґрунтуються на нормах процесуального права, так як таких повноважень апеляційний суд не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасувати, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зміну складу співвласників права власності житла, визначення приватизації квартири з порушенням норм закону, скасування договору дарування квартири повернути до Деснянського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: