Справа № 405/4624/16-ц
Провадження №2/405/814/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, управління власності та приватизації комунального майна ОСОБА_4 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, управління власності та приватизації комунального майна ОСОБА_4 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 12 січня 2016 року у віці 71 рік помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими побудовами №66, що знаходиться по вул.Кавказькій у м.Кіровограді. За життя спадкодавець заповіту не склав. В свою чергу, вона (позивач) проживала з ОСОБА_6, померлим 12 січня 2016 року без реєстрації шлюбу, як подружжя з січня 1994 року по день його (ОСОБА_6О.) смерті, тобто 12 січня 2016 року, а саме, спочатку вони проживали у квартирі, яка належала померлому ОСОБА_6 та знаходиться в АДРЕСА_1, приблизно з 1997 року по 2000 рік вони спільно проживали в помешканні, яке належить їй (позивачу) на праві власності та знаходиться в АДРЕСА_2, а з 2000 року та по день смерті ОСОБА_6 вони проживали в належному йому будинку №66, по вул.Кавказькій у м.Кіровограді. Вказала, що з ОСОБА_6 проживали вдвох, однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки подружжя, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, крім того, на день смерті ОСОБА_6 вони також проживали разом, та вона займалася організацією поховання останнього. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно - будинок №66 по вул. Кавказькій, що в м. Кіровограді. Спадкову справу внесено до спадкового реєстру 18.01.2016 року за номером 58471283 приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5, в свою чергу, вона (позивач) звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, однак у реєстрації заяви їй було відмовлено з тих підстав, що вона не має документів, які підтверджують факт її (позивача) перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_6 Позивач також зазначила, що ОСОБА_6 помер у віці 71 рік та за життя останній мав численні хвороби, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував стороннього догляду. Відповідно до медичної картки № 299735 померлий ОСОБА_6 мав наступні захворювання: епілепсія, ішемічна хвороба серця, хронічний цистит, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, кіста правою нирки (нефроптоз), наслідки перенесеного ОНМК у вигляді кісти потилочної долі, та у звязку з наявними захворюваннями перебував на обліку у невропатолога та дільничного терапевта, вона (позивач) опікувалась ним більше 20-ти років, слідкувала за тим, щоб він вчасно приймав ліки, запрошувала медичних працівників додому для здійснення інєкцій медичних препаратів, які були йому призначені, у разі погіршення стану здоровя чи поганого самопочуття, - викликала «швидку медичну допомогу», відвідувала лікарів, як разом з ОСОБА_6, так і самостійно в призначені лікарями дні контролю, пенсію, яку вона отримувала, витрачала не лише на потреби сімї та на власні потреби, але і на лікування ОСОБА_6, більш того, вирішувала побутові питання, вела домашнє господарство, оплачувала комунальні послуги, здійснювала прибирання житла, приготування їжі, так як ОСОБА_6 через вік та наявні захворювання був у безпорадному стані та не міг самостійно себе обслуговувати. Вказала, що діти ОСОБА_6 проживали окремо, майже не відвідували батька, будь-якої допомоги, в т.ч. матеріальної, на його лікування не надавали.

З огляду на викладене вище, та з посиланням на ч.2 ст.3 СК України, ст.ст.1258, 1259, 1264, 1286 ЦК України, позивач просила встановити факт проживання її (позивача ОСОБА_1І.) та ОСОБА_6, який помер 12 січня 2016 року, однією сімєю в період з січня 1994 року по 12 січня 2016 року, крім того, просила змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом після померлого 12 січня 2016 року ОСОБА_6 разом зі спадкоємцями першої черги.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги визнала, не заперечувала факту постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом з її батьком ОСОБА_6, як сімї, дружини та чоловіка, без реєстрації шлюбу, вказала, що батько двічі був одружений, давно був розлучений, вона (відповідач) проживає в іншому місці, і не мала змоги часто його навідувати та здійснювати догляд за ним, який (догляд) здійснювала позивач.

Представник відповідача управління власності та приватизації комунального майна ОСОБА_4 міської ради в судове засідання подав заяву за вх. №25514 від 27 вересня 2016 року, в якій, на підставі ст.158 ЦПК України, просив розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5, в судове засідання е зявилася, повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, причини не явки суду не відомі.

Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, відповідача ОСОБА_3, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, та, крім того, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, відповідно, суд вважає, що в межах заявлених позивачем позовних вимог законних підстав для їх задоволення не має, а визнання відповідачем безпідставного позову суперечить закону, на підставі чого в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 помер 12 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №217178, виданого міським відділом по державній реєстрації смертей ОСОБА_4 міського управління юстиції, актовий запис за №144.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, і, зокрема, будинок №66, що знаходиться по вул.Кавказькій у м.Кіровограді.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.01.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 заведена спадкова справа №1/2016 року до майна померлого спадкодавця ОСОБА_6, який помер 12 січня 2016 року.

З матеріалів спадкової справи №1/2016 до майна померлого 12 січня 2016 року ОСОБА_6, заведеної приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6, померлого 12 січня 2016 року, з заявою про прийняття спадщини звернулись: спадкоємець першої черги - донька ОСОБА_3 (заява від 18 січня 2016 року, зареєстрована під №1), яка на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем надала відповідне свідоцтво; 06 травня 2016 року із заявою, зареєстрованою за №10, звернулася також ОСОБА_1, яка не підтвердила родинних відносин із спадкодавцем.

Крім того, 18 січня 2016 року із заявою про відмову від прийняття спадщини, зареєстрована під №2, звернувся спадкоємець першої черги син спадкодавця ОСОБА_7, який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, як за законом, так і за заповітом, на користь доньки спадкодавця ОСОБА_3.

Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 за життя заповіту не залишив.

Позивач ОСОБА_1, звернувшись з позовом до суду, просила встановити факт проживання її однією сімєю без реєстрації шлюбу з спадкодавцем ОСОБА_6 в період з січня, 1994 року по 12 січня 2016 року, а також просила змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за нею (позивачем) право на спадкування за законом після ОСОБА_6, який помер 12.01.2016 року, разом із спадкоємцями першої черги за законом.

При цьому, враховуючи норми ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Як на підстави позовних вимог позивач зазначила, що з січня, 1994 року і до моменту смерті ОСОБА_6 12.01.2016 року вона проживала з останнім без реєстрації шлюбу як подружжя, сімя, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, крім того, за життя ОСОБА_6 хворів, мав численні хвороби, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував стороннього догляду, який вона (позивач) йому надавала, зокрема, слідкувала за тим, щоб він вчасно приймав ліки, викликала медичних працівників додому для здійснення інєкцій медпрепаратами, які були йому призначені, також займалася домашнім господарством, вирішувала побутові питання, так як через вік та наявні захворювання спадкодавець ОСОБА_6 був у безпорадному стані та не міг себе самостійно обслуговувати, здійснила також поховання останнього, на підставі чого вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом.

За змістом п.5 ч.1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абзацах 1 та 4 пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено та підтверджується даними паспорта, виданого на імя ОСОБА_1, що позивач ОСОБА_1 з 25 червня 1997 року і по теперішній час зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Останнє відоме місце проживання спадкодавця ОСОБА_6 з документів спадкової справи значиться за адресою м.Кіровоград, вул.Кавказька, 66.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, надали пояснення, за якими підтвердили факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з січня 1994 року і по день смерті ОСОБА_6, а саме: 12.01.2016 року.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивача більше тридцяти років, їй також відомо те, що позивач зустрічалася з ОСОБА_6, вони дружили, в подальшому, позивач проживала у ОСОБА_6 в будинку на вул.Кавказькій у м.Кіровограді, жили разом, як одна сімя, близько двадцяти років, позивач не була одружена, ОСОБА_6 хворів, останнім часом дуже хворів, у нього були проблеми з горлом, він перестав вживати тверду їжу. Також зазначила, що ОСОБА_6 дуже любив керувати автомобілем, однак коли він разом з позивачем поверталися на машині від матері останньої, у нього (ОСОБА_6О.) стався приступ епілепсії, та йому не можна було керувати автомобілем.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що позивач була знайома з ОСОБА_6 з 1993 року, з 1994 року вони проживали разом в районі Ковалівки м.Кіровограда, останнім часом в будинку по вул.Кавказькій, 66 у м.Кіровограді, проживали разом як чоловік і дружина, вели домашнє господарство. Їй (свідку) також відомо, що ОСОБА_6 хворів, зокрема, він переніс два інсульта, у нього були приступи епілепсії та хворий шлунок.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем по вул.Кавказькій, 69 у м.Кіровограді з 1992 року, яка (позивач), в свою чергу, проживала разом з ОСОБА_6, вони вели господарство, при цьому, останнім часом ОСОБА_6 не працював, так як хворів, а позивач здійснювала за ним догляд.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що він працює дільничним лікарем Центральної ПМСД №1 м.Кіровограда (амбулаторія загальної практики сімейної медицини №3), та у ОСОБА_6 були проблеми зі здоровям, зокрема, у нього була ішемічна хвороба серця, підвищений артеріальний тиск, енцефалопатія, він був залежним від компютера, інтернета, у 2009 ОСОБА_6 переніс інсульт, та потребував догляду , який здійснювала позивач ОСОБА_13, яка також викликала лікарів, рецепти на придбання ОСОБА_6 необхідних медпрепаратів також видавалися саме позивачу.

Разом з тим, судом відзначається, що показання свідків, які підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в період з січня 1994 року і по день смерті ОСОБА_6, а саме: 12.01.2016 року, не засвідчують факт того, що між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_6 склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (сімї) не менше п'яти років.

Крім того, надана позивачем в якості доказів фотографія позивача з ОСОБА_6, на переконання суду, сама по собі не може бути беззаперечним доказом того, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склалися саме такі відносини, які притаманні подружжю та протягом не менше пяти років до часу відкриття спадщини.

Належних доказів щодо ведення спільного господарства із спадкодавцем ОСОБА_6, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї у судовому засіданні позивачем також не надано.

Також відзначається, що позивач просила встановити факт її (позивача) проживання однією сімєю з ОСОБА_6, який помер 12 січня 2016 року в період з січня, 1994 року і до моменту смерті останнього, а саме: 12.01.2016 року.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

До 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.

З урахуванням вказаних вимог закону, приймаючи також до уваги, що встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу визначено положеннями Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року і не має зворотної дії в часі, на підставі чого, встановлення судом факту проживання позивача ОСОБА_1 однією сім'єю із ОСОБА_6, який помер 12.01.2016 року, в період з січня, 1994 року і по 01.01.2004 року є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Крім цього, факт проживання позивача однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_6 не підлягає встановленню, оскільки він не породжує виникнення особистих чи майнових прав позивача, виходячи із правовідносин сторін спору і обставин справи, а так само не породжує виникнення у позивача права на зміну черговості одержання права на спадкування.

Як вбачається із змісту позову, між сторонами є спір про право на спадкування після смерті ОСОБА_6

Окрім того, судом відзначається, що спадкове майно не було придбане в період проживання позивача із спадкодавцем, на підставі чого звернення до суду з позовом про встановлення вказаного факту, а саме: факту проживання однією сімєю, позивач пов'язує з реалізацією свого права на спадкування майна, яке належало спадкодавцю.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Тобто, кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем.

Відповідач ОСОБА_3 відноситься до спадкоємців першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України. Позивач ОСОБА_1 відноситься до спадкоємців четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України, однак вона за законом не набуває права на спадкування з огляду на те, що заява про прийняття спадщини була подана спадкоємцем першої черги відповідачем ОСОБА_3

Для виникнення у позивача права на спадкування вирішальне значення має наявність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки, відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України).

Частина 2 ст.1259 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як розяснив у п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, - під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_6 помер 12 січня 2016 року у віці 71-го року, причина смерті суду не відома.

Крім того, з наданої позивачем медичної документації, а саме: епікризу №2209/538 міської лікарні №3 м.Кіровограда, неврологічне відділення, за яким ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 30.03.2009 року по 08.04.2009 року, діагноз «ОНМК по ишемическому типу в бассейне ПСМА, гипертоническая болезнь, ИБС с нарушением ритма, церебросклероз, ХРБС, ревмокардит, акт І, митральный порок с преобладанием стеноза, ИБС: кардиосклероз, постоянная форма мерцатильной аритмии. СН І-ІІ А»; заключення відділення нейрохірургії ОСОБА_4 обласної лікарні від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_6 знаходився на огляді в поліклініці з приводу наслідків перенесеного ОПМК (30.03.2009 року), рекомендовано лікування у невропатолога за місцем проживання; довідки Долинської ЦРЛ про те, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 22.09.2012 року по 23.09.2012 року з діагнозом: епілепсія невідомої етіології, - не вбачається, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував у звязку з цим постійного стороннього догляду, крім того, сам по собі факт наявності у спадкодавця ряду захворювань не може свідчити про його безпорадний стан, і такий з наданих позивачем медичних документів судом не встановлено, більш того, наявною медичною документацією не підтверджено факт того, що ОСОБА_6 тяжко хворів, а так само з пояснень свідків також не встановлено, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, не міг самостійно рухатися, в той час як для зміни черговості одержання права на спадкування необхідно довести факт знаходження особи у безпорадному стані протягом тривалого періоду часу.

Іншими належними та допустимими доказами факт безпорадного стану спадкодавця позивачем не доведений.

Окрім того, позивачем не доведено шляхом подання суду належних та допустимих доказів, що саме вона (позивач) матеріально забезпечувала та надавала матеріальну допомогу ОСОБА_6, при цьому, як повідомила позивач, розмір пенсії ОСОБА_6 склав 2 400 грн., розмір її (позивача) пенсії склав 2 166 грн., крім того, судом відзначається, що ОСОБА_6 мав у власності нерухоме майно, та зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 мав власні доходи для забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно зі ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, передбачених ст.1259 ЦК України, які, в свою чергу, повязуються, перш за все із безпорадним станом спадкодавця, протягом тривалого часу внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва, однак, позивачем такий стан спадкодавця ОСОБА_6 не доведений, не надано належних доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані протягом тривалого часу, у зв'язку з чим не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування, а так само позивачем не надано належних доказів того, що саме вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцю ОСОБА_6, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, при цьому, сам факт спільного і тривалого проживання однією сім'єю не є достатньою підставою для застосування ч.2 ст.1259 ЦК України, більш того, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованістю та недоведеністю.

В порядку ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, управління власності та приватизації комунального майна ОСОБА_4 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, який помер 12 січня 2016 року, в період з січня, 1994 року по день смерті ОСОБА_6, та про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 12 січня 2016 року, разом із спадкоємцями першої черги за законом, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова