Дата документу 19.05.2016
Справа № 334/7988/15-ц
Провадження № 2/334/358/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі

головуючого - судді Ісакова Д.О.

при секретарі Воронцовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність

встановив:

Позивач в особі ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 в якому просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 117 778,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: Запорізька область, М.Запоріжжя, АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (). А також визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право власності на квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: Запорізька область, М.Запоріжжя, АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.02.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №10-0111012/ФК-08 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000,00 гривень з розрахунку 15,3% річних за користування кредитом на строк до 01.04.2014 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши Відповідачеві кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки №10-0111012/2фкіп від 22.02.2008року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року

зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249.

Оскільки Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 31.07.2015 року за ним наявна заборгованість у сумі: 117 778,37 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 106 918,57грн.; сума заборгованості за відсотками - 10859,8 грн.

Позивач вважає, що на підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь, та рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

У судове засідання представник позивача не зявився, проте надав суду письмову заяву про слухання справи без участі представника позивача. На своїх позовних вимогах він наполягає з підстав, викладених у позові. У разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснював, що ним виконуються свої зобов'язання належним чином, тоді як позивачем були допущені порушення, а саме: відповідно до кредитного договору та норм Цивільного кодексу України позичальник повинен сплачувати обов'язкові платежі у встановлений термін згідно з договором, а кредитор (ПАТ «Дельта Банк») приймати їх без будь яких обмежень, а якщо у кредитора виникають певні проблеми з прийняттям готівки, то він повинен повідомити про це боржника, та вказати інші способи для сплати коштів, або інші дні, коли кошти будуть прийняті без обмежень, при цьому якщо своєчасна сплата за кредит не відбулася з вини банка, то штрафні санкції на боржника не повинні накладатися. Однак в порушення цих вимог, позивачем деякий час не приймалися готівкові кошти, які відповідач бажав сплачувати за користування кредитом, і ніяких письмових повідомлень про тимчасові складнощі (арешт рахунків, та інше) відповідачу від позивача не надходило. Крім того, відповідно до п. 7.11 кредитного договору, та п. 6.7 іпотечного договору, та ст.. 35 Закону України «Про іпотеку», всі повідомлення між сторонами договору повинні здійснюватися шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм. Однак позивачем ці вимоги були порушені, і це підтверджується наявними письмовими доказами які є в матеріалах цивільної справи. Так до позовної заяви додано копію листа вимоги, яка датована 18.08.2015 роком, в якій вказано що за кредитним договором наявна прострочена заборгованість в сумі 15 322 гривні. На виконання цієї вимоги дано місячний термін (3О днів). Також до матеріалів справи додано реєстр поштових відправлень № 21.08.2015 року/02, в якому вказані листи - вимоги до боржників які були направлені поштовими повідомленнями. Однак відповідач вимогу не отримував.

Відповідач вважає, що такі дії позивача призвели до порушення кредитного та іпотечного договору, та Закону України «Про іпотеку». Про претензій з боку позивача він дізнався, коли отримав позовну заяву з додатками до неї. Відповідач не відмовляється від своїх зобов'язань, та в процесі розгляду даної цивільної справи неодноразово звертався до позивача з пропозиціями врегулювання спору мирним шляхом, а також з письмовою пропозицією про укладення мирової угоди. На підтвердження своїх намірів ОСОБА_1 були сплачені кошти у сумі 24 000 гривень, тобто він скористався своїм правом встановленим ст..42 Закону України «Про іпотеку» .

Виходячи з наведеного, відповідач просить суд відмовити банку у позові у повному обсязі.

Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із

дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону, слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права.

По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У судовому засіданні встановлено, що 22.02.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №10-0111012/ФК-08 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000,00 гривень з розрахунку 15,3% річних за користування кредитом на строк до 01.04.2014 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши Відповідачеві кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки №10-0111012/2фкіп від 22.02.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249.

Згідно з умовами іпотечного договору від 22.02.2008 року, за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі позивачу права власності на зазначене майно.

Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: Запорізька область, М.Запоріжжя, АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (). А також визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право власності на квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: Запорізька область, М.Запоріжжя, АДРЕСА_1.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог

іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі (стаття 36 цього Закону).

Статтею 36 Закону "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року було роз'яснено, що у разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (відповідне застереження в іпотечному договорі, прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Аналізуючи вищевказані норми закону та з'ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позивачем фактично подано позов про визнання права власності на нерухоме майно, не реалізувавши при цьому своє право позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки визначене застереженням.

В даному випадку ПАТ "Дельта Банк", на захист свого права мав би подати позов у відповідності до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, що відповідно надає відповідачу інший обсяг прав, як зокрема і при позасудовому врегулюванні, оскільки рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ст.37 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ч. 2 ст. 39 даного закону, зазначено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Враховуючи, що Договором іпотеки не передбачені підстави щодо задоволення вимог

іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за позивачем, що й не передбачені чинним законодавством, суд дійшов висновку, що позов не доведений та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169 ч.4, 212-215, 224, 228 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 15, 611 ЦК України, ст.39, 37 Закону України "Про іпотеку", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за № 5 від 30.03.2012 року, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Ленінський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.