Є.У. №366/1980/16-ц
Пр. №2/366/359/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 серпня 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 РССТ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківської районної спілки споживчих товариств про визнання правочинів дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочинів дійсним та визнання права власності.

Позивач посилається на те,що 20 березня 2014 року між ним та відповідачем ( Іванківською районною спілкою споживчих товариств Київської області) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором, він як покупець придбав, а відповідач як продавець продав йому будівлю магазину, розташованого за адресою Київська область Іванківський район с.Дитятки, вул.Леніна, 5 а за ціною 36 000 гривень. Вся сума за придбану позивачем будівлю була перерахована на банківський рахунок продавця 20 березня та 22 квітня 2014 року. Предмет договору фактично йому продавцем переданий в день укладення договору.

Будівля магазину з дня його придбання і до цього часу використовується ним для здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі.

В той же час ними при укладенні договору купівлі-продажу не було дотримано вимоги про обов»язкове нотаріальне посвідчення такого виду договорів, передбачене ст.ст.209,657 ЦК України.

Таке порушення допущене з вини продавця, в розпорядження якого на час укладення договору були відсутні належні правовстановлюючі документи на об»єкт нерухомості, що став предметом договору. Зокрема, в розпорядженні продавця були відсутні документи про реєстрацію предмету договору в органах технічної реєстрації.

У даному випадку між ним та відповідачем укладений письмовий договір купівлі- продажу, яким передбачені всі його істотні умови, тобто ними досягнуто повної домовленості, цей договір повністю виконаний продавець фактично передав покупцеві товар, а він повністю оплатив його вартість. Тобто, судом цей договір може бути визнаним дійсним.

Позивач просить визнати Договір купівлі-продажу від 20 березня 2014 року, укладений між ним як покупцем та Іванківською районною спілкою споживчих товариств як продавцем , за яким він придбав будівлю магазину с.Дитятки, вулиця Леніна,5а - дійсним.

Визнати за ним право власності на нерухоме майно будівлю магазину в с.Дитятки, вулиця Леніна, 5а загальною площею 132,1 кв.м . з вбиральнею (літер «Б»), огорожею (№1-2) та вимощення (I).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення згідно заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 РССТ позов визнала.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позовні вимоги і маються підстави, суд позов задовольняє.

Представ ник відповідача позов визнав.

Із договору купівлі-продажу від 20 березня 2014 року, вчиненого між правлінням Іванківської районної спілки споживчих товариств в особі голови правління ОСОБА_4,що діє на підставі Статуту(далі-Продавець),з одного боку і фізичної особи, в особі ОСОБА_1, що діє на підставі паспорту СК № 264985 виданого Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області від 08.07.1996року, вбачається, що позивач придбав нерухоме майно у виді будівлі магазину, що знаходиться по вул.Леніна,5 в с.Дитятки Іванківського району Київської області за 36 000 грн. згідно оглянутих банківських квитанцій № N13GX55035 22.04.2014р. та № N13GX35987 від 22.03.2014 р., яка йому була передана під час підписання даного договору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві),а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже,з Договору від 20.03. 2014 року слідує,що між ОСОБА_1 та Іванківською районною спілкою споживчих товариств укладено саме договір купівлі-продажу та до нього слід застосовувати норми закону, викладені в Главі 14, Гл.54,зокрема, ст. 203, ст. 657 ЦК України.

В ч.4 ст. 203 ЦК України вказано,що правочин має вчинятися у формі,встановленій законом.

Так, згідно ст. 657 ЦК України,договір купівлі-продажу земельної ділянки,єдиного майнового комплексу,житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідач надав суду Постанову Київської обласної ради споживчих товариств №10 від 27 січня 1989 року про об»єднання Чорнобильської райспоживспілки та Іванківського райпо, Акт передачі основних засобів Чорнобильської райспоживспілки на баланс Іванківського райпо від 22 лютого 1989 року №147 основних засобів,серед яких під № 5-магазин «Хозтовапри» в с.Дитятки.

Однак, з даних документів слідує,що станом на час укладення договору, а саме: 20.03. 2014 року Іванківська райспоживспілка не мала документів про право власності на спірну будівлю:магазин в с.Дитятки Іванківського району Київської області, як цього вимагає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень до ч.2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судом достовірно встановлено, що сторонами не дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та щодо державної реєстрації правочину, яка є обов»язковою згідно діючого законодавства, крім того, не здобуті докази ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та втрати такої можливості у позивача, в зв»язку з чим відсутні правові підстави для визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку, так як правочин не є укладеним і не створює прав та обов»язків для сторін.

В Постанові Верховного Суду України від 18.04. 2011 року висловлена правова позиція щодо застосування ч.2 ст. 220 ЦК України, де вказано,що в разі недодержання сторонами закону про обов»язкову державну реєстрацію договору такий договір не породжує прав та обов»язків для його сторін і не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України, оскільки такий правочин відповідно ст. 210 ЦК України вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Крім того, як слідує з Роз»яснення Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних прав про захист права власності та інших речових прав», «при вирішенні справ про визнання дійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, визначених частиною другою ст. 220 ЦК, та визнання у зв»язку із цим права власності на об»єкт нерухомості суди, задовольняючи позови, виходили з того,що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося часткове або повне виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, не всі суди звернули увагу на те,що норма частини 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та ст. 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже,не створюють прав та обов»язків для сторін».

Верховний Суд України в Постанові від 19 червня 2013 року(№6-49ц13),вказав,що як на приклад,що «в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2011 року, 4 та 25 липня 2012 року, а також від 10 жовтня 2012 року постановлених у справах з подібних правовідносин…» викладено практику щодо застосування ч.2 ст. 220 ЦК України.

Прикладом практичного застосування ч.2 ст. 220 ЦК України є рішення Іванківського районного суду від 07.11. 2013 року (Справа №366/2387/13-ц;Пр.№2/366/458/13)- відмовлено у позові;рішення Іванківського районного суду від 1.04. 2015 року у справі №366/570/15-ц,яким позов задоволено та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2016 року(Провадження №22-ц/780/889/16)- скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Отже, підстав для задоволення позову немає, а тому ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову про визнання Договору купівлі-продажу дійсним та визнання його права власності на нерухоме майно.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV від 01.07.2004 року із змінами та доповненнями, ст.ст.202,203,209,210,215,220,640 ЦК України, ч.2 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, ст.ст.5,6,10,60,88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Суддя: