Справа №266/4105/15-ц
Провадження№ 2/266/162/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря Петрухіной Т.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, треті особи: ОСОБА_3, Приморський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Маріуполя перебуває цивільна справа за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру та стягнення заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, треті особи: ОСОБА_3, Приморський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції.

Позивачка звернулась до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження (заборони) у праві виїзду відповідача ОСОБА_2 за межі України до повного та належного виконання ним своїх зобовязань зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, 15.04. ІНФОРМАЦІЯ_1, покладених на нього рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 30.09. 2014 року у цивільній справі № 263/9254/14-ц; а також накласти арешт на грошові кошти на всіх рахунках відповідача ОСОБА_2 у ПАТ "ПУМБ" у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення ухвали суду про накладення арешту.

Суд, перевіривши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Щодо забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти на всіх рахунках відповідача у ПАТ "ПУМБ", у томі числі тих, які будуть відкриті після винесення ухвали суду про накладення арешту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам

Разом із тим, ч. 3 ст. 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки ст. 152 ЦПК України встановлений вичерпний перелік видів забезпечення позову, а також конкретизація накладення відповідного забезпечення, а позивачкою не визначено ціни позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання в цій частині.

Заява про забезпечення позову в частині тимчасового обмеження (заборони) у праві виїзду відповідача ОСОБА_2 за межі України до повного та належного виконання ним своїх зобовязань зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, 15.04. ІНФОРМАЦІЯ_1, покладених на нього рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполі від 30.09. 2014 року у цивільній справі № 263/9254/14-ц, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Таким чином, ототожнювати питання тимчасового обмеження відповідача у праві виїзду за межі України за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.09. 2014 року, № 263/9254/14-ц, із видом забезпечення позову за даною цивільною справою є неприпустимим порушенням норм ЦПК України, а як наслідок приведе до того, що суд вийде за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України.

Разом із тим суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст.377-1ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Аналогічна правова позиція міститься в Узагальненнях судової практики Верховного Суду України "Щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" від 01.02. 2013 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151-152,377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 5-дений строк з дня отримання її копії.

Суддя Дзюба М. В.