Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2016 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області

в складі : головуючого судді : Котова В.Г.

при секретарі : Слісаренко Г.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Южне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Тавріза Алієвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Тавріза Алієвича про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

До Южного міського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 Тавріза Алієвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позивач ОСОБА_3 мотивує свої вимоги тим, що він знаходився у шлюбі з ОСОБА_1 з 12.12.1987 року по 21.09.2010 року. ОСОБА_2 є його сином від шлюбу з ОСОБА_1 У спільній частковій власності його та відповідачів знаходиться квартира АДРЕСА_1 (по 1/3 частки квартири у кожного), загальною площею 55,9 кв. метра, що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло № 701 від 21.11.1994 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.06.2000 року, квартира складається: з житлової кімнати площею 17, 4 кв.м., кухні площею 9, 1 кв.м., ванної кімнати площею 2, 6 кв.м., туалету площею 1, 0 кв.м., коридору площею 11, 3 кв.м., вбудованої шафи площею 0, 4 кв.м., крильця (передня) площею 4, 2 кв.м., та реконструйованого приміщення під магазин «Квіти» площею 16, 7 кв.м.

Після розірвання шлюбу, з боку ОСОБА_1 позивачу створюються перешкоди у користуванні квартирою. Відповідач змінила замки вхідної двері та не допускає його в квартиру. Звернення до міліції та спроби його вирішити спір мирним шляхом результату не надали. Він вимушений винаймати житло, що ставить його як пенсіонера в тяжке становище. Позивач просить суд зобовязати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою та вселити його в квартиру.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позов не визнали та подали до суду зустрічний позов про вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою, в якому зазначили, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 55,9 кв. метра, знаходиться в їх з позивачем спільній частковій власності, по 1/3 частки квартири кожному. Одна з кімнат квартири була переведена у нежитловий фонд та реконструйована під магазин «Квіти». Після розірвання 21.09.2010 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останій змінив замки в нежитловому приміщені магазині «Квіти», який складає 21/50 частки спільної квартири, та не дає змоги відповідачам користуватись зазначеним приміщенням, що на їх думку порушує їх права співвласників квартири.

Відповідачі просять суд зобовязати ОСОБА_3 припинити дії, які перешкоджають їм користуватись нежилим приміщенням магазином «Квіти», що складає 21/50 частку квартири № 4 будинку № 28 по пр..Григорівського десанту в м.Южному Одеської області, та вселити їх в зазначене нежиле приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав та пояснив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 деякий час доглядав за старою матірю та проживав в її квартирі № 54 зазначеного будинку № 28 в м.Южне Одеської області, де і проживає по теперішній час, а після смерті матері вирішив повернутись до спільної квартири, але зясував, що замки на вхідній двері в квартиру замінені та він втратив доступ до квартири. Позивач визнав, що дійсно користується реконструйованою кімнатою, яка раніше використовувалась під магазин «Квіти», та сплачує за неї окремо комунальні послуги, як за нежитлове приміщення, але у звязку із наявністю запертої двері, яка веде до інших приміщень квартири, він не має доступу до усіх підсобних приміщень квартири, а саме кухні, ванної кімнати, туалету та інших приміщень, що позбавляє його можливості використовувати зазначене приміщення та порушує його права співвласника квартири. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та пояснив, що позивач несе на собі як співвласник тягар утримання квартири та сплати комунальних послуг, що підтверджується відповідними судовими рішеннями, за якими з позивача стягнута заборгованість із сплати послуг холодного водопостачання та каналізації, опалення та гарячої води, але користуватись квартирою позивач в повному обсязі не може у звязку із відсутністю в нього доступу до підсобних приміщень квартири: кухні, ванної кімнати, туалету та інших. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що зустрічні позовні вимоги відповідачів є недоведеними, у звязку із ненаданням ними право встановлювального документу, який підтверджує їх право спільної власності на нежиле приміщення, а також невідповідності закону способу захисту порушеного права обраного відповідачами, тому що вселення як спосіб захисту порушеного права передбачено тільки для житлових спорів, предметом яких є жилі приміщення.

Відповідач ОСОБА_1 діючи від свого імені та від імені іншого відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову ОСОБА_3, зустрічний позов підтримала з підстав зазначених у заяві.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення первісного позову, надала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що між .Южне (по 1/3 частки квартири у кожного) позивачем та відповідачами наявна домовленість про порядок володіння та користування майном, яке є спільною частковою власністю, відповідно до якої відповідачі володіють та користуються 29/50 частками квартири, а позивач користується 21/50 часткою квартири у вигляді нежилого приміщення магазину «Квіти». Вважає, що позивач та відповідачі є співвласниками як квартири, так і нежитлового приміщення магазин «Квіти», і кожному належить 1/3 частка як квартири, так і нежилого приміщення.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_4, показала, що є донькою позивача ОСОБА_3, у власності якого є частка в квартирі АДРЕСА_1, але проживати в зазначеній квартирі батько не має можливості у звязку із не допуском його в квартиру відповідачами. У батька відсутні ключі від вхідних дверей у квартиру, де колишньою дружиною були змінені замки. У звязку із зазначеним батько вимушений проживати в її квартирі № 54, яка розташована в тому ж будинку, але має намір проживати в квартирі № 4. Дійсно батько володіє однією кімнатою квартири, яка облаштована під магазин, але до інших приміщень квартири він доступу не має, тому що між кімнатні двері закриті на замок ОСОБА_1

Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши документи, які надані сторонами, та витребувані судом, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 Тавріза Алієвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Тавріза Алієвича про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, підлягає задоволенню частково з огляду на наступне:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень наданих у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до п. 34 зазначеної Постанови Пленуму, право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК України.

Як свідчать матеріали справи, у спільній частковій власності позивача та відповідачів знаходиться квартира АДРЕСА_1 (по 1/3 частки квартири у кожного), загальною площею 55,9 кв. метра, що підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло № 701 від 21.11.1994 року.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 07.06.2000 року, квартира складається: з житлової кімнати площею 17, 4 кв.м., кухні площею 9, 1 кв.м., ванної кімнати площею 2, 6 кв.м., туалету площею 1, 0 кв.м., коридору площею 11, 3 кв.м., вбудованої шафи площею 0, 4 кв.м., крильця (передня) площею 4, 2 кв.м., та реконструйованого приміщення під магазин «Квіти» площею 16, 7 кв.м.

21.09.2010 року зареєстроване розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_3 від шлюбу з відповідачем ОСОБА_1

Після розірвання шлюбу, з боку ОСОБА_1 позивачу створюються перешкоди у користуванні квартирою. Відповідач ОСОБА_1 змінила замки вхідної двері та не допускає його в квартиру. 27.05.2014 року позивач звернувся із заявою до Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області про те, що відповідач ОСОБА_1 не пускає його до спільної квартири, не глядячи на те, що за комунальні послуги він сплачує. Він бажає вселитись до квартири. В результаті проведеної перевірки матеріали за його заявою списані до справи, що підтверджується копією висновку від 27.05.2014 року та іншими матеріалами перевірки.

Крім документів, перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 позивачу у користуванні квартирою підтверджено наведеними вище свідченнями свідка ОСОБА_4

До заперечень відповідача та її представника суд ставиться критично, тому що відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Наявність домовленості між сторонами про порядок володіння та користування спільною квартирою не підтверджено відповідачами нотаріальним або простим письмовим договором, ані іншими доказами, передбаченими ст. 57 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача ОСОБА_3

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги відповідачів, суд враховує наступне:

В ході розгляду справи, сторонами не надано доказів наявності домовленості між ними щодо порядку володіння та користування жилими та нежилими приміщеннями квартири, а тому усі співвласники квартири, відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, мають право володіти та користуватись жилими та нежилими приміщеннями квартири рівноправно.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до копії Розпорядження виконавчого комітету Южненської міської ради від 15.05.2000 року № 02-02-201р, яка міститься у справі, жила кімната площею 12. 7 кв.м. квартири АДРЕСА_2 виключена зі складу житлового фонду та переведена до складу обєктів соціального призначення під розміщення магазину «Квіти», як обєкту побутового обслуговування.

Суд не надає правової оцінки зазначеному доказу, тому що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, обмежений позовними вимогами сторін.

Факт використання зазначеного нежилого приміщення одноособово позивачем ОСОБА_3 ним визнається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Одночасно суд враховує, що відповідачами неправильно обраний спосіб судового захисту права власності в частині позовних вимог щодо вселення у нежитлове приміщення магазин «Квіти».

Відповідно до розяснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

З огляду на викладене, суд задовольняє зустрічний позов частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 215 ЦПК України, ст..ст. 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу України, ст..358,383 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 Тавріза Алієвича до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою задовольнити в повному обсязі.

Вселити ОСОБА_2 Тавріза Алієвича у квартиру за адресою: АДРЕСА_3

Зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_2 Таврізу Алієвичу у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3

Зустрічну позову заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Тавріза Алієвича про вселення в квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 Тавріза Алієвича не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 у користуванні реконструйованим нежилим приміщенням магазину «Квіти», що складає 21/50 часток квартири за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 34,5 кв.м.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.Г.Котов