Справа № 755/2811/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

18 березня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення

про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Каховка Херсонської області, громадянина України, батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця міста Києва, громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Каховка Херсонської області, працює в Публічному акціонерному товаристві «Київводоканал», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року залишено без змін.

01 квітня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., враховуючи наявність в матеріалах справи доказів, як підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені представником позивача підстави для ухвалення додаткового рішення та наявні у справі докази, суд прийшов до наступного.

Відповідності до п.4 ч.1 ст.220 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просила при ухваленні рішення стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 4000,00 грн. правової допомоги.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Як убачається з матеріалів справи, в межах даного спору інтереси позивача ОСОБА_1 представляли представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6, повноваження представників підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 20 березня 2015 року (а.с.40), доказів, що мають підтвердити правовий статус даної фізичної особи, як адвоката, відповідно до положень Закону України "Про адвокатуру", суду надано не було.

Як роз'яснено у п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представник позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я: