АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4870/16 Справа № 205/2330/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 25.04.2016 року було розглянуто заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову і в цей же день, тобто 25.04.2016 року, постановлено ухвалу, згідно якої суд наклав заборону на вчинення дій по відчуженню житлового будинку АДРЕСА_1 / а. с. 25 /.

З цією ухвалою не погодилася ОСОБА_2, яка звернулася до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права / а. с. 14-17 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку / а. с. 2-3 /, а 22.04.2016 року позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову / а. с.11-12 /, яка 25.04.2016 року була розглянута судом і в цей же день, тобто 25.04.2016 року, постановлено ухвалу, згідно якої суд наклав заборону на вчинення дій по відчуженню житлового будинку АДРЕСА_1 /а. с. 25/. Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 25.04.2016 року ухвалу про забезпечення позову, - суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не вказав порядок виконання.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, як роз'яснив Верховний Суд України у вище вказаному п. 4 постанови Пленуму, - суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України - позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Між тим, постановляючи 25.04.2016 року ухвалу про накладення заборони на вчинення дій по відчуженню будинку суд першої інстанції не з'ясував хто є власником спірного будинку на теперішній час, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні документи, тобто не встановив чи є власником цього майна відповідачка ОСОБА_2

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо співмірності не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості спірного домоволодіння.

За таких обставин, ухвала суду від 25.04.2016 року про забезпечення позову, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, як така що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, з передачею питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року про забезпечення позову - скасувати та передати питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: