Ухвала

іменем україни

27 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Галицького районного суду м. Львова та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй завдано моральної шкоди в результаті ухвалення незаконного рішення суддею Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року, яке скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідачів на свою користь грошові кошти в сумі 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, згідно з якою суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зокрема, суд дійшов висновку, що розгляд судом позовних вимог незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Проте погодитися із вказаними висновками судів не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Так, статтею 8 Конституції України передбачено, що особа має право звернутись до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Конституції Україниматеріальна і моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного.

Згідно з ч. 5 ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення у цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, їх посадових осіб (ст. 56 Конституції України), а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України та законодавством про судочинство.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп частину першу ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене. Частину 2 ст. 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Конституційним Судом України у рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп розтлумачено, що відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона не оскаржує процесуальних дій чи актів судді (рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2014 року вже скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ), а ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті ухвалення незаконного рішення, тому висновки судів про те, що вимоги ОСОБА_4 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковими.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлені у справі ухвали судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак