АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.,

секретаря: Калініної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоНаталії Вікторівни,

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 грудня 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 692 грн. 47 коп., посилаючись на те, що відповідачка не виконувала взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах.

Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Сокуренко Н.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не повно з'ясовано обставини справи та наявні в матеріалах справи докази щодо укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору кредиту.

Посилаючись на те, що висновки суду про відсутність доказів укладання між сторонами договору кредиту та наявності у ОСОБА_3 заборгованості перед Банком є необґрунтованими, просив скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Олейнік Н.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених в ній.

Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до вимог частини 6 статті 74 ЦПК України в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення договору, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положенням ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2013 року відповідач ОСОБА_3 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6 на звороті).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_3 погодилася з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами про надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздруківки із сайту http.privatbank.ua.

Підписання вищевказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг.

За вказаних обставин та наведених правових норм, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_3, підписавши 12.03.2013 Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», була повідомлена про зміст цих Умов та Правил, а також про можливість ознайомитися з даними Умовами та Правилами на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що і зазначено у самій анкеті-заяві.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що анкета-заява позичальника та довідка про умови кредитування, містять всю необхідну інформацію про надання кредиту та в разі необхідності нарахування заборгованості за цим кредитом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність укладеного між сторонами договору є неправильними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується, що Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав кредитні кошти. Відповідно до укладеного договору б/н від 12.03.2013 ОСОБА_3 12.03.2013 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 5).

Як вбачається з довідки 29.04.2010 був старт карткового рахунку НОМЕР_1, CRPL Універсальна на 55 днів. 04.07.2013, 29.07.2013, 03.08.2013 та 28.02.2014 відбулися зміни кредитного ліміту.

З матеріалів справи вбачається, що останню суму на погашення за наданим кредитом ОСОБА_3 здійснила 13 березня 2014 року, після чого останньою було допущено порушення виконання зобов'язання щодо суми, розміру та строку повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.10.2015 заборгованість складала 22 692 грн. 47 коп., з яких: 5 571,22 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 13 565,06 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками, в тому числі залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість - 250,37 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість - 13 314,69 грн.; 1999,41 грн. - заборгованість за комісією, в тому числі нарахована комісія - 00,00 грн., прострочена комісія - 9327,50 грн.; заборгованість з пені - 00,00 грн.; заборгованість по судовим штрафам - 1556,78 грн. (а.с. 4).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що підлягають з'ясуванню.

У порушення вимог статті 10 ЦПК України суд не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин у справі, а тому колегія суддів у відповідності до вимог статті 303 ЦПК України долучила до матеріалів справи та дослідила надані представником ПАТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, а саме виписку по картковому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору за період з 13.03.2013 по 01.06.2016 (а.с. 64-67).

Як вбачається з виписки, ОСОБА_3 було надано кредитний ліміт на суму 5580 грн. Здійснено витрат за кредитним лімітом на суму 36 996,92 грн., а надходжень 2 611,79 грн.

Згідно пункту 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Пунктом 2.1.1.3.5. Умов та правил надання банківських послуг встановлено. Що клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

На підставі пункту 2.1.2.12.11 Умов Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

У відповідності до п. 1.1.3.2.2 Умов у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг (далі (Умови) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками та його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно пункту 2.1.1.5.6. Умов позичальник зобов'язаний у разі не виконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди Банку.

При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500+5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6. Умов).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки.

Положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За вказаних обставин та наведених положень закону, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_3 заборгованості перед Банком та розміру грошового зобов'язання у сумі 22 692 грн. 47 коп.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказаних обставин та норм матеріального закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім цього, слід зазначити, що посилання суду в своєму рішенні на правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року є безпідставними, оскільки правовідносини щодо яких зроблено правовий висновок та правовідносини, які склалися між сторонами не є тотожними. Більш того, в постанові Верховного Суду України розглядався спір щодо кредитних договорів «Розстрочка» та збільшення позовної давності.

Отже, враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 2 557,80 грн. (1218,00 грн.+1339,80 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоНаталії Вікторівни, - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за за кредитним договором № б/н від 12.03.2013 року у розмірі 22 692 (двадцять дві тисячі шістсот дев'яносто дві) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/148/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10810/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.