Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Вох В.С.

за участі: представника позивачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" на рішення Гощанського районного суду від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Реєстраційна служба Гощанського районного управління юстиції; про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Гощанського районного суду від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" (далі - ТОВ СГ "Імені Воловікова"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Реєстраційна служба Гощанського районного управління юстиції; про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння задоволено:

Витребувано із незаконного володіння ТОВ СГ "Імені Воловікова" земельну ділянку площею 1, 36 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бугринської сільської ради Гощанського району.

Зобов'язано відповідача припинити користування і повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1, 36 га, яка належить йому на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Бугринської сільської ради Гощанського району.

Витребувано з незаконного володіння ТОВ СГ "Імені Воловікова" земельну ділянку площею 1, 29 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Бугринської сільської ради Гощанського району.

Зобов'язано відповідача припинити користування і повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1, 29 га, яка належить їй на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована на території Бугринської сільської ради Гощанського району.

Стягнуто із ТОВ СГ "Імені Воловікова" на користь позивачів по 243, 60 гривень судового збору на користь кожного та 900, 48 гривень витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, в рівних частках на користь кожного.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом ст.ст. 212, 213 ЦПК України та роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" щодо вимог законності та обґрунтованості, які ставляться перед судом при ухваленні рішення, оцінки доказів у справі та їх відображення у рішенні, де наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Натомість оскаржуване рішення обґрунтоване лише єдиним доказом у справі - висновком судово-почеркознавчої експертизи від 7 жовтня 2015 року №1.1-113/15, яким встановлено, що підписи позивачів у графах "Орендодавець" у договорах оренди землі та в графах "Орендодавець" в актах визначення меж земельної ділянки в натурі і приймання-передачі земельної ділянки від 01.07.2011 року виконані не ними, а іншими особами. Вважає, що задоволення позову на підставі лише одного висновку експерта суперечить процесуальному закону, оскільки не є обов'язковим для суду і повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі. Також зазначений висновок експерта є неналежним доказом, адже експертом досліджувалися лише зразки підписів позивачів під час судового розгляду. Раніше вчинені ними підписи експертом не досліджувалися.

Судом не було враховано клопотання відповідача про долучення до матеріалів для проведення експертизи оригіналів заяв позивачів.

Крім того, судом залишено без уваги те, що позивачі протягом 2011-2014 років отримували орендну плату за користування земельними ділянками. Тобто між сторонами упродовж зазначеного часу існували договірні відносини з приводу оренди землі.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити позивачам у задоволенні позову та повернути сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги судовий збір.

Позивачами рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ТОВ СГП "Імені Воловікова", колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки договори оренди земельних ділянок є неукладеними, а тому достатнім і належним способом захисту порушеного права є витребування майна з чужого незаконного володіння.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

З матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2011 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Бугринської сільської ради, загальною площею 1, 36 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Строк дії договору сторонами визначено тривалістю у п'ять років (а.с. 6-9).

Того ж числа сторонами підписано акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 13).

Запис про оренду земельної ділянки на підставі зазначеного договору 31 липня 2014 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 15).

Так само 1 липня 2011 року і між ОСОБА_2 та ТОВ СГП "Імені Воловікова" укладено договір оренди землі, за яким позивач надала, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Бугринської сільської ради, загальною площею 1, 29 га, кадастровий номер НОМЕР_4. Дія договору також склала п'ятирічний строк (а.с. 18-21).

Тоді ж сторонами підписано акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки, а 31 липня 2014 року запис про оренду землі відповідно до укладеного договору внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 24, 25).

Вважаючи, що підписи в договорах оренди землі їм не належать, своєї згоди на укладення договорів вони не надавали, а записи про право оренди земельних ділянок внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права значно пізніше, в зв'язку з чим договори є неукладеними, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулися до суду з позовом до ТОВ СГП "Імені Воловікова" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

При обґрунтуванні своїх вимог позивачі посилалися на положення ст.ст. 120, 203, 207, 638 ЦК України, ст. 14 Закону України "Про оренду землі", абз. другого п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де роз'яснено, що в разі відсутності між особами договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

З такими доводами погодився і суд першої інстанції.

Між тим, його твердження про відсутність договірних правовідносин між сторонами є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.ст. 16, 17 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Норми ст. 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у абз. першого п. 5, абз. першого п. 8, абз. першого п. 10 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами, зокрема, про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, а саме на момент вчинення правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Частина 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За викладених обставин договори оренди землі, що укладені 1 липня 2011 року між позивачами і ТОВ СГП "Імені Воловікова", є оспорюваними (заперечуваними), а не такими, що не вчинені - як з цим хибно погодився місцевий суд, застосувавши при цьому правила про віндикаційний позов.

Стаття 16 ЦК України визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Оскільки укладені договори оренди землі як підстава для виникнення спірних правовідносин є чинними і неоспореними, тому мотивів для витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння від ТОВ СГП "Імені Воловікова" на користь позивачів у суду не було.

Тобто обраний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного суб'єктивного права суперечить характеру правовідносин між сторонами і встановленим обставинам справи.

Як убачається, при вирішенні спірних прав і обов'язків суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

З доводами апеляційної скарги про неврахування судом ст.ст. 212, 213 ЦПК України та роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", неналежність висновку експерта у судовій почеркознавчі експертизі від 07.10.2015 року №1.1-113/15, а також тих фактів, що на користь позивачів протягом 2011-2014 років орендарем було сплачено орендну плату, колегія суддів не погоджується через їх необґрунтованість.

Натомість наявність факту помилкового застосування судом вимог матеріального закону при вирішенні спору, що є достатнім мотивом для скасування оскаржуваного рішення, дає колегії суддів підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Мотивом для ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

На підставі ст. 16 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду від 25 листопада 2015 року скасувати.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Реєстраційна служба Гощанського районного управління юстиції; про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: