провадження №2/756/1659/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником ? частини вказаної квартири, загальною площею 49,3 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, яка складається з двох кімнат, площею 19,1 кв.м та 11,5 кв.м, є також коридор, вбиральня, ванна кімната та кухня.

Власником іншої ? частини квартири була ОСОБА_2, в подальшому 24 грудня 2008 року ОСОБА_2 подарувала належну їй частину квартири ОСОБА_3 На час звернення до суду з позовом у спірній квартирі зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_2, фактично ж проживає тільки ОСОБА_2

Позивач вказує, що має намір особисто проживати в спірній квартирі, та оскільки сторони мають самостійні заробітки, ведуть окреме господарство, щоб не створювати непорозумінь в питаннях оплати житлово-комунальних послуг, просить виділити йому у користування житлову кімнату площею 11,5 кв.м, відповідачам - житлову кімнату площею 19,1 кв.м, з залишенням у загальному користуванні кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що ОСОБА_2 є його матір'ю, а ОСОБА_3 - його сестра. Позивач вказав, що 20 років тому пішов з квартири і жив з дружиною за адресою АДРЕСА_1, дітей у них немає. Після погіршення стосунків з дружиною, з лютого 2016 року він проживає окремо у знайомого за адресою: АДРЕСА_2, проте має намір проживати у належній йому на праві власності квартирі. Хто саме проживає у спірній квартирі він точно не знає, одного разу бачив там сестру, іншого разу бачив матір, дітей сестри не бачив. Зазначив, що у квартирі він зареєстрований з 2013 року, ключі від квартири у нього є, він заходив у середу (на тому тижні) до квартири, заносив свої речі - подушку та ковдру, залишив їх у маленькій кімнаті, яка наразі зайнята особистими речами матері (шафа, ліжко). У маленькій кімнаті встановив замок на двері. Проживати не починав, оскільки відповідачі йому сказали, що він буде спати, де покладуть, також відповідачі проти того, щоб він приносив до квартири свої меблі та займав окрему кімнату. До того він ще один раз приходив, коли матір була вдома, вона сказала, щоб він приходив та жив, але що він буде спати де прийдеться. Сестра його раніше проживала в АДРЕСА_4 з чоловіком та дітьми. Також позивач вказав, що за житлово-комунальні послуги він не сплачував, оскільки в квартирі не проживав, до правоохоронних органів з приводу чинення йому перешкод у проживанні в спірній квартирі він не звертався.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, проте вказала, що не заперечує, щоб син проживав у квартирі, в меншій кімнаті. Зазначила, що у квартирі у маленькій кімнаті проживає вона, її донька ОСОБА_3 та її двоє дітей проживають у великій кімнаті. Зауважила, що на праві власності вона житла не має. Вказала, що вона пропонувала сину зайняти маленьку кімнату, але просила, щоб з ним у кімнаті спав старший онук. Також відповідач повідомила, що квартира по вул. Тимошенка належить сестрі чоловіка ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що не заперечує проти вселення позивача до квартири, проте просила позивача, щоб разом з ним у меншій кімнаті мешкав її старший син, якому 15 років. Зазначила, що у спірній квартирі вона проживає з дітьми постійно з кінця січня 2016 року. Вказала, що у позивача є ключі від квартири, а у маленьку кімнату він сам поставив замок. Відповідач також повідомила, що особовий рахунок квартири значиться за позивачем, при цьому він не сплачує за житлово-комунальні послуги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Стець Н.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 50,30 кв.м.

Згідно договору дарування ? частини квартири від 24 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., ОСОБА_2 подарувала ? частину вказаної квартири ОСОБА_3

Таким чином позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є власниками ? частини спірної квартири кожний, що також підтверджується відповіддю Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №1858 (И-2016) від 18.02.2016 року.

Як вбачається зі свідоцтв про народження, у відповідача ОСОБА_3 є двоє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з довідки форми 3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 466/83/13 від 03 лютого 2016 року у квартирі АДРЕСА_3, житловою площею 30,52 кв.м, яка складається з 2 кімнат, зареєстровано 5 осіб - позивач ОСОБА_1 (з 24.12.2013 року), відповідач ОСОБА_2 (з 07.09.2002 року), відповідач ОСОБА_3 (з 03.02.2016 року) та її діти ОСОБА_6 (з 28.01.2016 року) та ОСОБА_7 (з 03.02.2016 року).

Згідно даних технічного паспорту на спірну квартиру, квартира складається з 2 кімнат площею 11,3 кв.м та 19,3 кв.м, і має житлову площу - 30,6 кв.м.

Таким чином, частина жилої площі в квартирі, яка відповідає часткам позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 в праві власності на квартиру, становить 15,3 кв.м (30,6:2).

Відповідно до частин 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Проте, порядок користування квартирою, який просить встановити позивач, не відповідає розміру жилої площі, що припадає на частку кожного свіввласника у квартирі.

Зокрема, при такому розподілі відповідач отримає в користування кімнату з відступом від жилої площі, що припадає на його частку в спірній квартирі, в сторону збільшення, при цьому позивач отримає в користування кімнату з відступом від жилої площі, що припадає на його частку в спірній квартирі, в сторону зменшення.

Крім того, судом не встановлено порушення відповідачами права позивача на користування квартирою, зокрема кімнатою площею 11,3 кв.м. Судом встановлено, і це не заперечується позивачем, що позивач має ключі від квартири, встановив на двері кімнати площею 11,3 кв.м замок, заніс до кімнати свої речі. Відповідачі не заперечують право позивача користуватися цією кімнатою. Посилання позивача на те, що його права порушуються тим, що йому не дозволяють занести в кімнату свої меблі, а також тим, що відповідачі вказують йому на те, що з ним в кімнаті буде проживати неповнолітня дитина, є безпідставними, оскільки вказані обставини фактично не мали місця, а є лише усними заявами відповідачів.

Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 358 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_3.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко