1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7862/16-ц 2/335/1738/2016
про відмову у відкритті провадження у справі
25 липня 2016 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись з позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
12 липня 2016 р. до суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.
Так, в порядку ч. 3 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України судом витребувана інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, яка надійшла до суду 22 липня 2016 р. Відповідно до отриманої судом інформації відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, знятий з реєстрації у 2015 році в звязку зі смертю.
Пунктами 1, 5 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, а також якщо після смерті фізичної особи, яка є однією зі сторін у справі, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Зі змісту статті 1 ЦПК України випливає, що в порядку цивільного судочинства підлягають захисту права, свободи чи інтереси фізичних та юридичних осіб. За вимогами статтей 29, 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно зі ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі особи). Позивачем є особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої розпочинається цивільний процес, а відповідачем особа, яка за заявою позивача притягається до цивільної відповідальності.
Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_1 помер у 2015 році, тобто до звернення позивача до суду із даним позовом 12 липня 2016 р., а отже в силу положень ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України його цивільна правоздатність припинилась у момент його смерті.
Крім того, ЦПК України не передбачено можливості розгляду в порядку цивільного судочинства справи за участю такої особи.
Враховуючи наведені обставини, оскільки позов заявлений до особи, яка не може бути стороною у справі, через відсутність у неї цивільної право- та дієздатності (ст. ст. 26, 30 ЦК України), а отже не є носієм прав та обов'язків відповідача в суді (ст. ст. 1, 29 ЦПК України), суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі. Крім того, суд також враховує і те, що матеріали позовної заяви не містять інформації про правонаступництво обовязків відповідача за кредитним договором, а тому позивач не позбавлений права у встановленому законом порядку отримати відомості про правонаступників померлого відповідача, предявивши у подальшому позовні вимоги до правонаступника особи, яка буде мати відповідний обсяг цивільної право- та дієздатності.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.
Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору (статті 214, 215 ЦПК). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. При цьому поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи.
Оскільки у відкритті провадження у справі суд відмовляє, тому сума судового збору у розмірі 1378,00 гривень, сплачена позивачем, також підлягає поверненню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 122, 209, 210 ЦПК України,
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Повернути публічному акціонерному товариству Комерційному банку "ПРИВАТБАНК" судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок, сплачений відповідно до платіжного доручення № PROM5BD8Y0 від 5 липня 2016 р.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова