У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» про захист прав споживачів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» (далі - ТОВ «ФК «Єврокапітал») про визнання кредитного договору,укладеного 8 листопада 2008 року між ним та ТОВ ФК «Єврокапітал»,недійсним та стягнення процентів.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року, у задоволенні його позову про визнання кредитного договору недійсним, стягнення процентів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року залишені без змін.

4 грудня 2014 рокувін звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалю Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2015 року судове рішення скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Під час розгляду справи по суті, 14 вересня 2015 року ОСОБА_4 змінив предмет позову, посилаючись на те, що умови укладеного кредитного договору не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, оскільки на час укладання спірного договору йому не були повідомлені ризики договірних зобов'язань, що полягають у знеціненні гривні відносно інших валют по гривневим кредитам.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд застосувати реституцію, як наслідок визнання кредитного договору нікчемним, стягнувши на його користь з відповідача 3 024 грн 71 коп. сплачених процентів за користування кредитом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. 203, 215 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що перед укладенням кредитного договору ТОВ «ФК «Єврокапітал» повідомляло позивача про кредитні умови, а договір містив відомості щодо процентної ставки та валютні ризики, тому його умови не можна вважати несправедливими та незаконними по відношенню до позичальника, а також такими, що істотно порушують баланс інтересів сторін. Отже, немає підстав вважати укладений між сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Крім того, посилання позивача на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 квітня 2015 року, яким визнано недійсними пп. 2.2.3, 4.1, 4.3 умов спірного кредитного договору, теж не є підставою для задоволення даного позову, оскільки сам по собі факт визнання окремих пунктів договору недійсним в судовому порядку, не є безумовною підставою для визнання діяльності ТОВ ФК «Єврокапітал» нечесною підприємницькою діяльністю.

При цьому недійсність окремої частини правочину, не є наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний