Провадження № 2/641/612/2016 Справа № 641/8679/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Дрокіній С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №185 по вул.. Польовій, 4 в м. Харкові шляхом забезпечення безперешкодного доступу до приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що з 12.03.2010 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 До лютого 2015 року сторони мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1. Права власності на 1/2 частину даної квартири зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 В січні 2015 року відповідач відібрав у позивача ключі від квартири та протягом тижня відмовляв в доступі додому та спілкуванні з дитиною. Внаслідок постійних сварок позивач була вимушена виїхати до іншого помешкання. До цього часу відповідач не пускає позивача до власного житла, не дає змоги забрати речі та цінні папери, чинить перешкоди у користуванні власним житлом. Позивач неодноразово зверталася до міліції з проханням вплинути на відповідача. Однак станом на серпень 2015 року ситуація не змінилась, відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування квартирою. Тому вимушена звернутись до суду.

23.09.2015 року до суду з зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати договір найму (оренди) 1/2 частини квартири від 04.04.2015 року недійсним, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. на свою користь та судові витрати.

Ухвалою суду від 29.09.2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору найму (оренди) 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом забезпечення безперешкодного доступу до приміщення, обєднавши їх в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, відповідач посилався на те, що не перешкоджав позивачу користуватися квартирою.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується наявними в ній доказами, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 липня 2015 року між сторонами розірвано шлюб (а.с.4).

Згідно відповіді на запит КП «ХМ БТІ» права власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за: 1/2 частина за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, реєстраційний номер 4099 та 1/2 частина за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 08.11.2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, реєстраційний номер 4099 (а.с.7).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2010 року, сторонами була придбана квартира АДРЕСА_3 (а.с.10-11) та зареєстрована на праві спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним (а.с.13).

Згідно листа начальника Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 25.02.2015 року, з якої вбачається, що заява ОСОБА_1 від 12.02.2015 року розглянута та з ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда про недопущення в майбутньому правопорушень. ОСОБА_1 запропоновано з питання того, що ОСОБА_2 не пускає її у житло, звернутись до суду з цивільним позовом (а.с. 15).

Тобто вищевказані висновки підтверджують, що між сторонами склалися неприязні стосунки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1 не дозволяючи їй потрапити в квартиру.

Крім того, як пояснила у судовому засіданні позивач, у неї відсутні ключі від спірної квартири, оскільки відповідач змінив замки. Цього факту не оспорює відповідач.

Крім того, сам факт звернення до суду із відповідним позовом та правоохоронних органів з заявами є підтвердженням доводів, на які посилається позивач.

Згідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано переконливих доказів та не доведено факту, що він не чинить перешкодив користуванні власністю позивачу, доводи на які посилається відповідач висновків суду не спростовують.

Сукупність викладених обставин дають підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

04.04.2015 року ОСОБА_1 уклала договір найму 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_3

Відповідно до п. 1 Договору найму (оренди) житла орендодавець зобов»язується передати орендарю в тимчасове користування житлове приміщення 1/2 частину 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказане житлове приміщення повинно бути передано орендарю у користування з 04 липня 2015 року.

Як вбачається з договору оренди, договір вступає в силу з 04.07.2015 року та припиняє свою дію 04.07.2016 року (а.с.32).

З наданої до суду угоди від 08.07.2015 року про розірвання договору оренди №б/н від 04.04.2015 року, вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 та орендатор ОСОБА_3 домовились достроково розірвати договір оренди у зв»язку з виселенням орендодавця з квартири АДРЕСА_2. Вказана угода є невід»ємною частиною договору оренди (а.с.61).

Таким чином, договір оренди від 04.04.2015 року ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_2 у зв»язку з укладенням угоди про його розірвання.

Виходячи з викладеного вище, вимоги ОСОБА_2 про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215,216 ЦК України, не засновані на Законі, тому задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому застосуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно ст. 23 ЦК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від" 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позивач не надав. Тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Зобов*язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою № 185 по вул.. Польовій, 4 в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору найму 1/2 частини квартири недійсним та стягнення моральної шкоди - відмовити

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6