Справа № 541/1215/16-ц
Номер провадження 2/541/659/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 серпня 2016 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Гриб М.В.

при секретарі - Непокупній Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно укладеного договору №НАХRR217051638 від 27.02.2009 року відповідач отримав кредит у розмірі 8982,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві.

В порушення умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 19.04.2016 року має заборгованість у розмірі 90000,00 грн., що складається з наступного: 6078 грн. 30 коп. заборгованість за кредитом; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 623 грн. 26 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 83298 грн. 44 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» 90000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором та 1378 грн. 00 коп. судових витрат.

Представник позивача в судове засідання не зявився, просив справу розглянути у його відсутності та задовольнити позов (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав а звернувся до суду із письмовою заявою про застосування строків позовної давності в звязку із спливом яких, просив відмовити у задоволенні позову (а.с.38-40). Крім цього, в судовому засіданні він та його представник ОСОБА_3 вказували на те, що письмового договору з позивачем про збільшення тривалості строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257,258 ЦК України, позичальник з Банком не укладав, Умов надання споживчого кредиту, в яких передбачено збільшені строки позовної давності, не підписував, а тому просив застосувати до спірних правовідносин саме трьохрічний строк позовної давності в частині основного зобовязання та однорічний строк позовної давності в частині вимог, щодо стягнення пені. Також відповідач та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що він (позичальник) після закінчення строку дії договору не давав своєї згоди на утримання з нього банком будь-яких сум на погашення кредиту і він сам особисто такого погашення не вчиняв.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 27.02.2009 року було укладено кредитний договір №НАХRR217051638, за яким відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 8982,70 грн. на строк по 26.02.2010 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в строки, обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 5-8).

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до заяви відповідача від 27.02.2009 року р. (а.с.5) він виразив свою згоду на те, що вказана заява, разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, складає між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с.5).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Умови Договору відповідачем ОСОБА_2 порушені, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем (а.с. 4). Як вбачається з цього розрахунку, на момент настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі воно відповідачем виконане не було, чого він і сам не заперечував у судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Звертаючись до суду, позивач в підтвердження збільшення сторонами строків позовної давності, надав «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»)»(а.с.6-9), в п.5.5 яких передбачено, що «терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак вказані Умови ( в тій редакції, які надані позивачем суду) відповідачем не підписані.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За положеннями ст. 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про укладення сторонами письмового договору про збільшення строків позовної давності, оскільки Умови, на які посилається позивач, відповідачем не підписані і відповідач в судовому засіданні заперечував факт укладення такого договору,

Тому суд вважає необхідним при вирішенні спору між сторонами керуватися положеннями ст.ст 257, 258 ЦК України, якими встановлено загальний строк позовної давності тривалістю в три роки, а для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- 1 рік.

З огляду на те, що позивач надавав позичальнику кредит на строк по 26.02.2010 року включно(а.с.5), то позовна давність в частині стягнення основного боргу у відповідності до положень ст. 261 ч.5 ЦК України сплинула 26.02.2013 року, а в частині вимог про стягнення пені 26.02.2011 року. Позивач із позовом до відповідача ОСОБА_2 звернувся в Миргородський міськрайонний суд 18.05.2016 року (а.с.2-3, 16-А). Сама позовна заява позивача датована 05.05.2016 року (а.с.3). Отже позивач звернувся до суду після спливу строків позовної давності, передбачених ст.ст. 257-258 ЦК України.

В строки, передбачені ч.1 ст. 131 ЦПК України, належних та допустимих доказів про те, що відповідачем після закінчення строку виконання кредитного договору але в межах строків позовної давності, вчинялися дії, що свідчили б про визнання ним свого боргу по згаданому кредитному договору, позивачем суду не надано.

Оскільки кредит відповідачу надавався на придбання продукції і це підтверджується змістом заяви позичальника на а.с.5, то він є споживчим. В зв'язку з цим суд повинен застосувати позовну давність до правовідносин, що виникли між сторонами, з огляду на те, що про таке застосування просив відповідач в судовому засіданні.

Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Тому суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 256, 259, 260, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 610, 623, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №НАХRR217051638 від 27.02.2009 року в сумі 90000 грн 00 коп - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Миргородський міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4