Справа № 489/6926/15-ц
Номер провадження 2/489/241/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

встановив

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що під час судових дебатів відповідач стверджував, що позивач психічно хвора людина, здійснює психологічний тиск на ОСОБА_4 і це йому достовірно відомо. ОСОБА_1 того, відповідач сказав, що позивач вимагає кошти з людей. Позивач зазначає, що така інформація не відповідає дійсності, викладена неправдиво, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі.

З цих підстав позивач просив суд визнати інформацію, яку розповсюджував в судовому засіданні відповідач 02.06.2015 недостовірною; зобов'язати відповідача спростувати розповсюджену ним інформацію в той самий спосіб, яким він її розповсюджував, а саме в присутності всіх присутніх в залі судового засідання сказати, що позивач не психічно хвора особа та не вимагав від людей коштів; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн.; витребувати цивільну справу за позовом до ОСОБА_4 з прослуховуванням аудіо-запису, де відповідач стверджує недостовірну інформацію.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши докази у справі, суд встановив так обставини та відповідні правовідносини.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходилася цивільна справа № 487/1291/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про захист честі та гідності.

У даній цивільній справі 02.06.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва було розглянуто клопотання про долучення документів, допитано свідка, досліджено матеріали справи, надано можливість виступити у судових дебатах та ухвалено рішення, яким позов задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.07.2015 вище вказане рішення скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається з запису технічної фіксації судового засідання в судових дебатах відповідач вказав: "Ми надали документи про те, що людина психічно хвора, лікувалась в неврологічному відділенні, практично нічого не бачить". Про вимагання коштів відповідач в дебатах не висловлювався.

У відповідності до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Кожна особа має право на повагу до її гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінностей кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У пункті 19 Постанови судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду (в тому числі усній), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною є інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка на переконання позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак, як відзначив Європейський суд з прав людини, таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля, зокрема, і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку, визначених законом.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009, у разі встановлення такого факту, суд повинен захистити право позивача на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року 475/97-ВР). 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, особливо якщо не мало місця перебільшення без фактичного підґрунтя. Таку позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 27.07.2016 справа (№670/571/15-ц).

На вимогу суду Заводський районний суд м. Миколаєва надав копію технічного звукозапису судових засідань у цивільній справі №487/1121/15-ц. Відповідно до інформації, яка була відтворена з вказаного диску в судовому засіданні вбачається, що відповідач в судовому засіданні посилається на надані суду документи, які на його думку підтверджують, що ОСОБА_3 має психічну хворобу.

Аналіз вказаного висловлювання дає підстави стверджувати, що таким чином відповідачем була надана оцінка тих документів, які надавалися суду, а не розповсюдження недостовірної інформації, як то стверджує позивач.

ОСОБА_1 цього, відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона має право доводити суду переконливість своїх доказів.

Саме суд в судовому рішенні дає оцінку доказам та на їх підставі встановлює доведеність чи не доведеність певних фактів.

Суд вважає недоведеним той факт, що відповідач назвав позивача психічно хворою людиною та те, що він вимагає кошти в людей. Інформація яку висловив відповідач була оцінкою документів, а не твердження щодо безпосередньо позивача.

Позивач також вказує, що відповідач вказав, що позивач здійснює психологічний тиск на ОСОБА_4

З технічного запису вбачається, що відповідач вказав, що ОСОБА_3 своїми діями здійснює психологічний тиск на суд, а не на ОСОБА_4. Таке твердження також є оціночним і не принижує честь і гідність позивача, оскільки відповідач не вказував про незаконний психологічний вплив.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв