Дата документу 18.07.2016
Справа № 334/2382/16-ц
Провадження № 2/334/1957/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Лисенко Л.І.,

при секретарі - Матвієнко О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, в заяві вказавши, що на підставі договору купівлі-продажу № 3026 від 26.03.1996 року, зареєстрованому Регіональною біржею нерухомості їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 13732395 від 10.03.2016р.

В даній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син позивачки та дочка, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Після досягнення сином шістнадцятирічного віку, він добровільно зібрав свої речі та переїхав на постійне місце проживання до будинку своєї бабусі та дідуся (батьків позивачки) по АДРЕСА_3, тобто, він обрав місцем свого постійного проживання будинок бабусі та дідуся.

З 2009 року він в квартирі не мешкає, речей його в квартирі немає, витрати по утриманню квартири не несе.

21.03.2016 року позивач письмово звернулася до сина з вимогою про зняття з реєстраційного обліку, але він добровільно з реєстрації не знявся.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся, копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви отримав особисто, але у судові засідання не з'являвся з невідомих суду причин, заперечень на позов не надав, в подальшому, конверти, направлені на адресу відповідача поверталися із позначкою: «із закінченням терміну зберігання», іншого способу повідомити відповідача про судове засідання у суду немає.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_5, суд вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 своєї постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно

чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 3026 від 26.03.1996 року, зареєстрованому Регіональною біржею нерухомості ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 13732395 від 10.03.2016р.(а.с.9).

В даній квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син позивачки та дочка, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

З 2009 року, після досягнення відповідачем шістнадцятирічного віку, він добровільно зібрав свої речі та переїхав на постійне місце проживання до будинку своєї бабусі та дідуся (батьків позивачки) по АДРЕСА_3 і таким чином, він має інше постійне місце проживання, а відтак втратив інтерес до спірної квартири, оскільки не несе витрати по її утриманню.

Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, сусідка позивачки, в квартирі син позивачки не мешкає, вона його не бачить, речей в квартирі відповідача вона не бачила.

Оскільки відповідач заперечень не надав, доводи позивачки не спростував, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.156 ЖК України, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 своєї постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, ст.319, 391, 405 ЦК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.