Справа № 369/3123/16-ц
Провадження № 2/369/1878/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Ведмеденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 26 лютого 1951 року між нею та ОСОБА_7 був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в той же день був складений відповідний актовий запис про шлюб № 2. Після державної реєстрації шлюбу ними було обрано прізвища ОСОБА_7.

З 1998 року вона та ОСОБА_7 почали проживати окремо. Позивачка проживала в Автономній Республіці Крим, а ОСОБА_7 десь у Київській області.

У 2013 році позивачка дізналася про можливу смерть свого чоловіка.

З червня 2013 року по квітень 2015 року вона намагалася розшукати місце проживання ОСОБА_7.

В квітні 2015 року в Гореницькій сільській раді Києво-Святошинського району Київської області їй повідомили, що в їхньому селі дійсно проживав ОСОБА_7, але на даний час він помер.

Звернувшись із відповідною заявою до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління стиції у Київській області нею вперше була отримана офіційна інформація про смерть ОСОБА_7. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 серії І-ОК № 323816 від 15.04.2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного правління юстиції у Київській області. Відповідно до цих даних ОСОБА_7 помер 28 квітня 1999 року про що виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 03.05.1999 складено відповідний актовий запис № 22.

Позивачка являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом всього майна свого покійного чоловіка - ОСОБА_7. Крім Позивачки спадкоємцями першої черги також являються діти позивачки (ОСОБА_1) та ОСОБА_7 - ОСОБА_2, ОСОБА_8.

Звернувшись 26.05.2015 із відповідною заявою № 252 до державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори щодо видачі на імя позивачки свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 28.04.1994 ОСОБА_7 була заведена спадкова справ № 69 та видано їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2015 № 610/02-31.

Рішення державного нотаріуса мотивовано тим, що позивачкою пропущено строк для прийняття спадщини і рекомендовано звернутися до суду із вирішенням питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Нотаріально посвідченої заяви про відмову від спадщини Позивачка не подавала. У зазначений строк Позивачка не звернулася до нотаріуса з метою оформлення права власності на відкриту спадщину через те, що дізналася про смерть спадкодавця лише у квітні 2015 року, про свідчить свідоцтво про смерть ОСОБА_7 серії І-ОК № 323816 від 15.04.2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

Наголошує також на тому, що спору про спадкування немає, а сама спадщина не визнана відумерлою

В червні 2015 року вона зверталась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Судом була винесена ухвала про відкриття провадження у даній справі (справа № 369/6231/15-ц, провадження № 2/369/670/16).

На час звернення до суду вона мала певні проблеми зі здоровям, але через певний час стан її здоровя значно погіршився, що підтверджується численними довідками, доданими до даної позовної заяви. Через це вона не могла в подальшому фізично зявлятися до суду та відповідно захищати права та інтереси довірителя. Тому через канцелярію суду було подане клопотання про залишення даного позову без розгляду.

За наслідками розгляду її клопотання суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області винесена ухвала від 20.01.2016, якою її клопотання задоволено - заяву залишено без розгляду.

Також зазначає, що довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим від 07 червня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_9 являється представником ОСОБА_1 при оформленні спадкових справ після смерті чоловіка - ОСОБА_7, видана без права передоручення третім особам. У зв»язку з цим її довірителька була позбавлена можливості уповноважити іншу особу на вчинення вищезначених дій.

В результаті лікування, яке тривало певний час, стан її здоровя покращився та вона вирішила звернутися до суду з даною позовною заявою.

В процесі розгляду поданої нею раніше позовної заяви про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було надіслано запит від 24.09.2015 до державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 про надання належним чином засвідченої спадкової справи відносно ОСОБА_7, який помер 28 квітня 1999 року. У вересні нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 була надіслана до суду належним чином засвідчена копія спадкової справи відносно ОСОБА_7

Просила суд на підставі вищевказаного визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини її покійного чоловіка ОСОБА_7, який помер 28 квітня 1999 року.

У судове засідання представника позивача та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з»явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, до суду направили заяви про слухання справи у їх відсутності.

Представник Першої Київської обласної державної нотаріальної контори до суду направили заяву про слухання справи у їх відсутності.

Суд, повно та всебічно, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із наступних положень закону.

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

В обох випадках спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, і, крім того, юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок , що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання тим процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Таким чином, жодних доказів тому, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що 28 квітня 1999 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 323816, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_7 є його діти та дружина, які у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались. До Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулась ОСОБА_9, від імені ОСОБА_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не являється взагалі його дружиною, так як вона вказує в своїй позовній заяві. Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 ( а.с. 15), в графі сімейний стан вказано, що шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: село Лука Обертинського району, Івано-Франківської області, було зареєстровано з ОСОБА_2, який є відповідачем по справі у Армянському районному бюро РАЦСу 26 лютого 1951 року, а в свідоцтві про шлюб ( а.с. 9) зазначено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрував шлюб з ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження Україна, Івано-Франківська область, Городенківський район, село Лука, 26 лютого 1951 року, тому з даного свідоцтва про шлюб вбачається , що ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з іншою особою, яка взагалі не являється його дружиною, а ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, який є відповідачем по даній справі.

Відповідно до виписки з по господарської книги за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі, вул. Петровського, 17 А, кв. 1 ( колишня адреса: вулиця Садова, 17) за 2011 -2015 роки ( а.с. 24) голова сім»ї : ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з нею за вищевказаною адресою постійно проживає без реєстрації її дочка - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_6 з двома дітьми), яка повинна бути притягнена до участі у справі в якості відповідача.

Також у якості відповідача по даній справі має буди Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, проте вона до участі в справі не залучена та представником позивача не заявлено даного клопотання про притягнення до участі в справі в якості відповідачів ОСОБА_12, Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб'єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які пред'являють позов на захист прав та інтересів позивача (статті 3, 45 ЦПК України). Стаття 119 ЦПК України зобов'язує особу, яка пред'являє позов у справі, зазначити в позовній заяві до суду точну назву позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, а також викласти обставини, що обґрунтовують вимогу позивача, тобто що право вимоги належить особі, яка вказана позивачем, а обов'язок покладений на особу, зазначену в заяві відповідачем.

Суд, розглядаючи справу, має вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб'єктності сторін, що вони є тією заінтересованою стороною, про яку йдеться у ч. 1 ст. 33 ЦПК України. І якщо буде встановлено, що у справі бере участь неналежна сторона, то суд, не припиняючи справи, може допустити заміну первісного неналежного відповідача належним відповідачем.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не дав згоди на заміну неналежного відповідача, то належний відповідач залучається судом до участі у справі як співвідповідач. У разі заміни неналежного відповідача належним або залучення до участі у справі співвідповідача, справа за клопотанням нового відповідача (належного) або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Відповідь про те, хто є належним відповідачем, буде надана судом у його рішенні. Вимога позивача буде присуджена з одного з відповідачів, щодо другого відповідача у вимозі буде відмовлено. Заміна неналежного відповідача належним можлива у суді першої інстанції протягом усього часу розгляду справи, про що суд постановляє мотивовану ухвалу.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивачами не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд також враховує, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_7, як зазначено в позовній заяві, оскільки разом з спадкодавцем не проживала і не зверталась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-тя особа: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя А.Я.Волчко