Єдиний унікальний номер: 448/549/16-ц
Провадження № 2/448/244/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.

при секретарі Романченко І.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника Мостиської РДА ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, Личаківської районної державної адміністрації м. Львова та Мостиської міської ради Львівської області як органів опіки та піклування, про розірвання шлюбу і визначення місця проживання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстровано 09.12.2008 року у виконавчому комітеті Соколянської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом № 08, та визначити місце проживання їхніх малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з батьком за адресою: м. Львів, вул. Дж.Вашингтона, 7-а/147, а сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю за адресою: м. Мостиська, вул. Менцинського, 15, Львівської області.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 09.12.2008 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_6. На даний час він бажає розірвати шлюб, так як вони з відповідачкою не зійшлися характерами та поглядами на життя, у звязку з чим між ними виникали постійні конфлікти, суперечки, спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожен із ним має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, через що шлюб носить лише формальний характер, так як шлюбні стосунки були фактично припинені. Тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Залишатись в подальшому в таких шлюбних відносинах не має наміру і примирення не бажає. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе.

Стверджував, що відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникли в їхній сімї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги та дружби. Попри усі їхні намагання зберегти сімю, навіть народження їхніх дітей не допомогло зберегти сімю. Вони остаточно переконалися, що є різними людьми.

Вказував, що вже тривалий час їхній малолітній син ОСОБА_6 проживає з відповідачкою у помешканні її батьків. Відповідачка утримує та займається вихованням сина. В свою чергу, донька ОСОБА_4 проживає з ним. Стверджував, що з народження у більшій мірі він займається донькою, цікавиться нею, повністю її забезпечує необхідним, у звязку з чим донька більш прихильна до нього, а син до матері.

Зазначав, що він працює, має стабільний дохід, характеризується з позитивної сторони. Його робочий час дозволяє займатися донькою, дитина не буде поза увагою. Працює за контрактом, який закінчився і в подальшому планую міняти місце праці. Стверджував, що має житло на праві співвласності. З ним проживає його матір, яка готова допомагати у вихованні доньки. Для дитини ним створено умови для проживання та повноцінного виховання, відведена окрема кімната, наявні необхідні меблі, спальне місце, відведено місце для ігор.

Стверджував, що згоди щодо місця проживання доньки ОСОБА_4 і передачі такої під його опіку з відповідачкою не досягнуто. Крім того, він, як батько, в змозі забезпечити нормальні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини. Тому за наведених підстав, та, оскільки у нього наявний контакт та привязаність до доньки ОСОБА_4 і він повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та утримання дитини вважає за необхідне визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 разом із ним за його місцем проживання, а сина ОСОБА_6 разом із матірю (відповідачкою по справі) за адресою проживання такої.

Разом із тим, вважає за необхідне наголосити, що проживання дитини з ним не звільнятиме відповідачку, як матір, права спілкування з дитиною та обовязку її виховання, піклування, оскільки він не має наміру позбавляти доньку матері. Як і водночас, зі свого боку має намір приймати участь у спілкування з сином, його вихованні та можливості спілкування дітей між собою.

Позивач в судовому засіданні заявлені в позові вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, погодилася на розірвання шлюбу з позивачем, та не заперечила проти визначення місця проживання їхніх малолітніх дітей.

Представник третьої особи Мостиської РДА як органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову не заперечила.

Представники третіх осіб Личаківської РДА м. Львова та Мостиської міської ради як органів опіки та піклування, в судове засідання не зявилися, однак подали заяви з проханням слухати дану справу у їхній відсутності, відзначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Соколянської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом № 08. Під час сімейного життя у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Шлюб сторін на даний час носить формальний характер, так як жодних подружніх відносин ними не підтримується, тривалий час проживають окремо. Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя. На даний час їхній шлюб існує лише формально, так як жодних подружніх відносин не підтримують. Примирення не бажають.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. При вирішення спору між батьками щодо місця проживання дитини мають вагу не тільки матеріальні обставини. Неможливо прийняти рішення суто механічно тільки з урахуванням житла та заробітної плати батьків. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання та розвитку дитину. Велике значення має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині, необхідно також враховувати і почуття та емоції дитини.

За змістом ст.3 та ст.9 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», яка ратифікована на території України 27.02.1991 року та набрала чинності 27.09.1991 року, вбачається, що у всіх діях щодо дітей, у тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, згідно висновку Мостиської РДА як органу опіки та піклування № 02-29/334 від 25.02.2016 року, встановлено, що проживання молодшого сина ОСОБА_6 з матірю, а старшої доньки ОСОБА_4 з батьком буде відповідати інтересам самих дітей, так як батьки усвідомлюють відповідальність щодо належного утримання та виховання дітей. Батьки є законними представниками своїх дітей та несуть повну відповідальність за створення належних умов для проживання дітей. Їх попереджено, що в разі порушення прав та законних інтересів малолітніх дітей, вони будуть нести відповідальність згідно чинного законодавства. А, відтак, члени комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації рекомендували надати органу опіки та піклування Мостиської РДА висновок про можливість, після розірвання шлюбу сторін, проживання старшої доньки ОСОБА_4 з батьком, а молодшого сина з матірю.

З огляду на все вище наведене, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дітей, які є свідками конфліктів між батьками, що негативно впливає на їхній психологічний розвиток та ставлення до батьків; беручи до уваги, що визначення місця проживання доньки з батьком, а сина з матірю відповідає інтересам малолітніх дітей, є допустимим та рекомендованим висновком органу опіки та піклування, а також не заперечується відповідачкою, суд дійшов висновку, що згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу та у відповідності до вимог ст.161 Сімейного кодексу України вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей згідно позовних вимог, а саме: молодшого сина залишити проживати з матірю, а старшу доньку з батьком, за їхнім (сторін) місцем проживання.

Керуючись ст.ст.10, 60, 62, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано 30.10.2008 року у виконавчому комітеті Соколянської сільської ради Мостиського району Львівської області за актовим записом № 08.

Визначити місце проживання малолітніх дітей:

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: м. Львів, вул. Дж.Вашингтона, 7-а/147;

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з місцем проживання його матері ОСОБА_2 за адресою: м. Мостиська, вул. Менцинського, 15, Львівської області.

Копію даного рішення після набрання ним законної сили надіслати у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції у Львівській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7