АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-669/09 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2187/К/16 суддя Мазуренко В.В.
Категорія 81 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю: представника Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» на ухвалу Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року по справі за поданням державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2016 року державний виконавець Інгулецького відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, посилаючись на те, що в Інгулецькому відділі державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі Інгулецький ВДВС м.Кривий Ріг) знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-669/09, виданого Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 14.04.2009 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кристалбанк» судових витрат в розмірі 387,23 грн. Божник ухиляється від виконання судового рішення. У звязку з викладеним, просив суд, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України до виконання судового рішення ОСОБА_3

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року в задоволені подання державного виконавця Інгулецький ВДВС м.Кривий Ріг про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кристалбанк» просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом, в порушення норм ч. 2 ст. 337-1 ЦПК України, розглянуто подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без участі державного виконавця, чим позбавлено останнього можливості надати докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_3ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, посилається на неврахування судом того, що чинним законодавством не передбачено надання доказів щодо наявності або відсутності закордонного паспорта.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів викладених у поданні державного виконавця та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції, на виконанні державного виконавця Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу ОСОБА_2перебуває виконавче провадження №51834714, відкрите 04.08.2016 року підставі виконавчого листа №2-669/09, виданого 14.04.2009 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 користь ПАТ «Кристалбанк» судових витрат в розмірі 387,23 грн. (а.с. 152, 159).

У звязку із невиконанням боржником зобовязань, державний виконавець Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу звернувся до суду з поданням про обмеження боржнику права виїзду за межі України до виконання судового рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання про обмеження ОСОБА_3 у праві тимчасового виїзду за межі України до виконання обовязків покладених на неї заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2009 року, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення, дійшовши висновку про відсутність підстав для встановлення відносно боржника ОСОБА_3 тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну" від 21 січня 1994року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 18 ч. з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Оскільки особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, то відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, підлягають доведенню.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається саме на державного виконавця, як особи, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

Із наведеного вище випливає, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи зазначене, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення ОСОБА_3 від виконання покладеного судовим рішенням обовязку сплатити судові витрати містилось посилання про обізнаність боржника про наявність такого виконавчого провадження та не виконання законних вимог державного виконавця.

Встановивши, що подання державного виконавця не містить обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобовязань та матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_3 була повідомлена про вчинення будь-яких виконавчих дій та викликалась до виконавчої служби, їй було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також того, що вона умисно ухиляється від виконання зобов'язання та має намір виїхати за межі України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України розглянуто без участі державного виконавця, чим позбавлено останнього можливості надати докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_3ухиляється від виконання рішення суду, не можуть бути взятими до уваги колегії суддів, оскільки державний виконавець Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу подавши подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,просив розглядати його без участі представника Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу (а.с.151).

Посилання в апеляційній скарзі та те, що судом не враховано, що чинним законодавством не передбачено надання доказів щодо наявності або відсутності закордонного паспорта колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даному випадку в поданні державного виконавця відсутні посилання на наявність умислу та обставини, які є предметом посилання державного виконавця, як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду, в той час як вони підлягають доведенню саме державним виконавцем.

Крім того слід зауважити, що чинними нормами законодавства передбачено обмеження виїзду за кордон лише у разі наявності належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України, про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Таких доказів державним виконавцем Інгулецького ВДВС м. Кривого Рогу суду надано не було.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» - відхилити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: