У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Гончара В.П., Касьяна О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Панчохи Олександра Степановича на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд визнати недійсними пп. 1.5.1 п. 1.5, пп. 1.6.1 п. 1.6. та пп. 3.1.4. п. 3.1. кредитного договору №77.1/АК-01262.08.2 від 10 липня 2008 року, який був укладений між ним та відповідачем, посилаючись на невідповідність даних положень вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки останні містять несправедливі та дискримінаційні положення, що обмежують його права та надають значну перевагу відповідачу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено з підстав необґрунтованості позову.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності.

У поданій касаційній скарзі скаржник представник ОСОБА_4- адвокат Панчоха О.С., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов є необґрунтованим, оскільки обставини стосовно того, що на момент укладення договору його умови не відповідали вимогам чинного законодавства, а також вимоги щодо визнання недійсним договору, не ґрунтуються на жодній із підстав недійсності правочину, визначених ЦК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції посилався на те, що встановивши в кредитному договорі щомісячну плату за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказане обслуговування надаються позивачу. При цьому, нарахування щомісячної плати за обслуговування кредиту було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним.

Водночас, беручи до уваги те, що кредитний договір був укладений сторонами 10 липня 2008 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 року, тобто через 7 років після його укладення, без зазначення причин пропуску строку позовної давності та не просив про поновлення даного строку, а також враховуючи заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору з підстав спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У справі яка переглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», укладено кредитний договір №77.1/АК-01262.08.2, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 24275 дол. 78 центів США для придбання автомобіля та сплату страхових платежів строком до 10 липня 2013 року, з процентною ставкою 7,7% річних терміном до 10 липня 2013 року включно.

Оскаржуваними положеннями вказаного кредитного договору було визначено щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 0,3000% від суми виданого кредиту (пп. 1.5.1. п. 1.5. кредитного договору), порядок внесення плати за обслуговування кредиту на рахунок НОМЕР_1 (пп. 1.6.1 п. 1.6. кредитного договору) та обов'язок щомісяця, до 10-го числа (включно), сплачувати банку плату за обслуговування кредиту згідно п.1.5.1. цього договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку НОМЕР_1, при цьому датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в п. 1.6.1 цього договору (пп. 3.1.4. п. 3.1. кредитного договору).

Відповідно до п.7.9. кредитного договору, позичальник, підписуючи цей договір, підтверджує, що отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Враховуючи зазначене правильним є висновок суду апеляційної інстанції з приводу того, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави визнання недійсним окремих умов договору кредиту, були відомі йому на момент укладення договору, а тому з урахуванням того, що в позові не зазначено причин пропуску строку позовної давності та позивач не просив про поновлення даного строку, беручи до уваги заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності, позовні вимоги ОСОБА_4 є такими, що не підлягають задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивач немає спеціальних знань про властивості та характеристики споживчого кредиту, який було отримано у ПАТ «Родовід банк», а тому дізнався про порушення свого права з моменту винесення апеляційним судом м. Києва рішення про задоволення вимог банку про стягнення плати за обслуговування кредиту є безпідставними. Так, при підписанні зазначеного кредитного договору позивач підтвердив у п. 7.9 кредитного договору, що отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі щодо пропуску позивачем строку позовної давності, надав їм належну правову оцінку, правомірно застосував норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга висновків суду апеляційної інстанції не спростовує.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Панчохи Олександра Степановича на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.П.Гончар

О.П.Касьян