Номер провадження: 22-ц/785/4379/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Короткова В.Д.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частку в нерухомому майні в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року, -

встановила:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПП «Погрес-Ріелт», правонаступником якого є ПП «Перспектива-Ріелтор», про поділ майна подружжя, який ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016 року був залишено без розгляду.

У червні 2008 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частку в нерухомому майні і з врахуванням уточнень в обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 12.08.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, від шлюбу народилися два сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу родина ,будучи зареєстрованими в гуртожитку були взяті на облік, які потребують поліпшення житлових умов та у звязку з чим родині було надано нежитлове приміщення ,загальною площею 105,6 кв. м. , яке розташоване за адресою : м.Одеса ,вул.Піонерська ,буд. 24 для подальшої реконструкції в житлову квартиру.

Розпорядженням Приморської РДА Одеської МР № 1873 від 21.06.2004 року , нежитлове приміщення було прийнято в експлуатацію після реконструкції з визначенням двокімнатної квартири ,загальною площею 105,6 кв.м.,житлова 34,5 кв.м. та був присвоєний номер 57 та на імя відповідача ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру.

Позивач , посилаючись на положення ст. 60, 70 СК України вважає, що спірна квартира є обєктом спільного сумісного майна подружжя.

14.08.2009 року відповідач ОСОБА_3 без її згоди за договором купівлі-продажу продав спірну квартиру ОСОБА_4 ,чим були порушені її права.

Позивач остаточно просила суд :

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, 57 у будинку, 24 по вул. Сергія Варламова (вул. Піонерська) у м. Одесі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14.08. 2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 444;

- визнати за нею в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 2/3 частки квартири, 57 в будинку, 24, по вулиці Сергія Варламова (вул. Піонерська) у м. Одесі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала ,просила задовольнити.

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири під № 57 у будинку під № 24 по вул. Сергія Варламова (вулиця Піонерська) у м. Одесі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 444, недійсним з моменту його укладення.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 2/3 частини квартири під № 57 в будинку під № 24 по вулиці Піонерській (вул. ОСОБА_9) в м. Одесі.

Скасовано арешт, накладений на квартиру, 57 в будинку, 24 по вул. Сергія Варламова (вул. Піонерська) в м. Одесі, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2009 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення частки у спільному майні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції посилався на те, що реконструкція наданого родині нежитлового приміщення у житлове ,була здійснена ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2 за спільні сумісні кошти подружжя, тому спірна квартира № 57 в будинку, 24 по вул. Піонерській в м. Одесі є спільною сімусною власністю подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору кіпівлі-продажу спірної квартири від 14.08.2009 року ,суд першої інстанції виходив з того, що продаж квартири було здійснено ОСОБА_3 без письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 і всупереч її волі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнавши за позивачем право вланості на 2/3 частки спірної квартири , суд першої інстанції посилаючись на положення ч.2 ст. 70 СК України , виходив з того,що з дня розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , відповідач не дбає про матеріальне забезпечення синів, не займається їх вихованням, багато років не приймає участі в утриманні спірної квартири, має інше житло, з метою приховання майна від поділу здійснив відчуження спірної квартири потайки від позивачки та за відсутності її волі.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції неможна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1995 р. до 22.12.2008 року. Шлюб розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2008 р., яке набрало законної сили 22.12.2008 року, про що сторони не заперечують.

У цьому шлюбі в ОСОБА_2 і ОСОБА_3 народились діти: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до свідоцтва про народження від 07.04.1998 р. серії І-ЖД №137173 та ОСОБА_7, 25 грудня 2006 року, відповідно до свідоцтва про народження від 16.01.2007 р. серії 1-ЖД № 072139 ( т.2 а.с.106,107).

Відповідно до протоколу № 2 від 26.03.2003 р. спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, зазначене нежитлове приміщення з метою забезпечення сімї співробітника представництва ОСОБА_3 житлом, було передано для реконструкції під житлове приміщення з подальшою передачею у власність ( т. 1 а. с. 96, 239, 240).

Вказане нежитлове приміщення передавалось для реконструкції під житлове з метою надання ОСОБА_3 на склад сімї: дружина ОСОБА_2 і син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, як особам, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи відповідача, у звязку з тим, що потребували поліпшення житлових умов ( т.1 а. с. 240).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що реконструкція вищевказаного нежитлового приміщення у житлове була здійснена ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2 за спільні сумісні кошти подружжя.

Зазначені обставини також встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2013 р. в цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності, відшкодування судових витрат, яким в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені цим рішенням обставини мають преюдиціальне значення для даної справи.

Матеріали справи не містять, а ОСОБА_3 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України ,не надані докази того,що реконструкція спірної квартири була здійсненна за особисті кошти.

Після завершення реконструкції реконструйоване приміщення державною технічною комісією, створеною на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 854 від 30.03.2004 р., було прийнято в експлуатацію, про що складено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкту - реконструйованого нежитлового приміщення, розташованого по вул. Піонерській, 24 в м. Одесі, у двохкімнатну квартиру загальною площею 105,6 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., в експлуатацію від 04.06.2004 року ( т. 1 а. с. 94, 95).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1873 від 21.06.2004 р. названий акт державної технічної комісії від 04.06.2004 р. затверджено, квартирі надано № 57 та вирішено видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_3 ( т. 1 а. с. 39, 49, 94, 155).

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1873 від 21.06.2004 р. ОСОБА_3, як глава сімї , отримав свідоцтво про право власності серії САА № 440358, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 23.07.2004 р. на право власності на квартиру, 57 в будинку, 24 по вул. Піонерській в м. Одесі. Квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 34,5 кв. м, загальною площею 105,6 кв. м. ( т. 1 а. с. 40, 101-103).

Судом першої інстанції вірно , посилаючись на положення ст. ст. 28 КпШС України та ст. 60 СК України встановлено , що квартира, 57 в будинку, 24 по вул. Піонерській (вул. ОСОБА_9) в м. Одесі ,як майно спільно нажите, створене відповідачем і позивачкою в результаті спільної праці та поєднання спільних зусиль за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2009 р., укладеного між відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в день укладення, зареєстрованим в реєстрі за № 444, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 придбала у власність квартиру, 57 в будинку, 24 по вул. Сергія Варламова (вул. Піонерська) в м. Одесі (т.1 а.с.189).

Судом першої інстанції вірно встановлено,що договір купівлі-продажу квартири від 14.08.2009 р. укладено відповідачами без передбаченої законом нотаріально посвідченої згоди співвласника квартири ОСОБА_2,чим порушив право власності позивачки на цю квартиру та вчинив правочин за відсутності у нього необхідних повноважень, що відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 14.08.2009 року , суд першої інстанції вірно посилався на положення ст.ст. 65, 68 СК України , ч.4 ст.369, ч.1 ст.321 та ч.3 ст.215 ЦК України.

Матеріали справи не містять докази того, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_4 здійснила реєстрацію за собою права власності на придбану за договором квартиру ,або вселилася у спірну квартиру.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3-ОСОБА_5, наданих ними в судовому засіданні колегії суддів, вбачається ,що у спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_2 разом з двома неповнолітніми дітьми . ОСОБА_3 з 2008 року ,після розірвання шлюбу у спірній квартирі не проживає, проживає окремо має іншу сімю. ОСОБА_4 ніколи у спірній квартирі не проживала та речей її у квартрирі не має. ОСОБА_2 до суду з позовами про стягнення з ОСОБА_3 аліментів не зверталася.

Відповідно до положень ч.1 ст. 70 СК України , у разі поділу майна ,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України при вирішні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сімї.

Відповідно до розяснень п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року розяснено, що суд може відступити від засади рівності часток подружжя в окремих випадках, враховуючи обставини ,що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей,непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , відступаючи від засади рівності часток подружжя та визнавши за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини спірної квартири ,суд першої інстанції не звернув уваги на те,що матеріали справи не містять докази ухилення ОСОБА_3 від обовязку утримання неповнолітніх дітей.

Відчудження спірної квартири без нотаріально - посвідченної згоди ОСОБА_2не є безумовною підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя.

ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми постійно проживає у спірній квартирі ,працює та має постійний дохід .

Таким чином, частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спірній квартирі є рівними. Суд першої інстанції помилково визнав за ОСОБА_2 право вланості на 2/3 частини спірної квартири ,чим були порушені права ОСОБА_3, які підлягають поновленню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо не врахування судом першої інстанції того, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_3 та договір купівлі-продажу спірної квартири був вчинений ОСОБА_3 на підставі і у відповідність до закону не заслуговують на увагу ,оскільки судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення ,вірно, повно та правильно надано правове обгрунтування ,яке узгоджується з матеріалами справи та є вірним.

Не заслуговують на увагу доводи апеляцйної скарги щодо обрання позивачем невірного способу захисту , оскільки ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири та була дружиною ОСОБА_3 ,через виникнення спору щодо спільного майна подружжя , ОСОБА_2 обгрунтовано звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог , оскільки відповідно до п.23 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року , вирішуючи спір про поділ майна подружжя , суд зобовязаний встановити обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства,зясувати джерело і час його придбання.

Суд першої інстанції ,вірно встановивши ,що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя в мотивувальній частині рішення обгрунтував висновок суду з посиланням на норми матеріального права та розглянув позов відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України .

За таких підстав, відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_5 діючого в інтересах ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції.

Визнати за ОСОБА_2 право вланості на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (вул.ОСОБА_9) в м.Одесі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14