Справа № 408/5804/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Е.О.

при секретареві Негоді В.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зацікавлені особи: Біловодський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ в Луганській області та Біловодська державна нотаріальна контора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити юридичний факт родинних відносин з ОСОБА_2, а саме що вона була її двоюрідною тіткою, та встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступні обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_5, під час перебування на тимчасово окупованій території у м. Луганську, померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від дисциркуляторної енцифалопатії, атеросклерозу сосудів головного мозку. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на будинок, що знаходиться у с. Городище Біловодського району, квартиру у м. Луганську, гроші на батьківському рахунку та земельний пай.

ОСОБА_2 не мала дітей, рідних братів та сестер, її чоловік та батьки вже давно померли.

Відповідно до ст. 1265 Цивільного кодексу України ОСОБА_1 є спадкоємцем п'ятої черги після смерті двоюрідної тітки, однак позбавлена можливості реалізації свого права на спадкування, оскільки документи, яки б підтверджували прямий родинний зв'язок втрачені. Крім того, заявниці Біловодським відділом ДРАЦС було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_2 через сумнів у легітимності лікарського свідоцтва про смерть.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить справу розглянути за її відсутності.

Заінтересовані особи - Біловодський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області та Державна нотаріальна контора Луганської області також надіслали письмові заяви, в яких вони просили розглядати справу за відсутності їх представників, заперечень проти поданої заяви не мали.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначені Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або іншими представниками до суду за межами такої території України.

Факт родинних відносин між заявницею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, які письмово підтвердили, що мати заявниці - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були двоюрідними сестрами, заявниця та ОСОБА_2 підтримували родинні відносини, ОСОБА_1 здійснювала постійний догляд за ОСОБА_2 у м. Луганську до смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_5.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявниця подала лікарське свідоцтво про смерть, видане медичною установою, що розташована на окупованій території у м. Луганську, згідно якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Луганську від дисциркуляторної енцифалопатії, атеросклерозу сосудів головного мозку.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт родинних відносин заявника з померлою, а також факт смерті ОСОБА_2 встановленим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 57-64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 259, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була двоюрідною тіткою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, уродженка с. Городище Біловодського району Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, померла у м. Луганську ІНФОРМАЦІЯ_5 від дисциркуляторної енцифалопатії, атеросклерозу сосудів головного мозку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Рішення, в частині встановлення факту смерті, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий: