Справа № 526/1411/16-ц
Провадження № 2/526/755/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року м. Гадяч

Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Прокоп'євої Ю.Б.,

за участю секретаря - Лопушняк ТП.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадячі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 в якому просив визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж з погребом НОМЕР_1, загальною площею 30, 3 кв. м, позначений в технічному паспорті літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що Рішенням виконавчого комітету Гадяцької сільської ради від 22.10.2015 року № 312-12 йому було передано у власність земельну ділянку для будівництва гаражів площею 0, 0026 га в АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1, що також підтверджується інформаційною довідко з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59961283 від 26.05.2016 року. У 2003 році на вищезазначеній земельній ділянці ним було здійснено будівництво гаража з погребом, яке проведено самочинно, за відсутністю відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи. гараж був збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Рішенням Гадяцької міської ради від 20.08.2015 року № 259 було присвоєно поштову адресу гаражу з погрібом по АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1. З метою узаконення самовільно збудованого гаража комунальним підприємством «Контур» м. Гадяч було виготовлено технічний паспорт на гараж з погребом НОМЕР_1 по АДРЕСА_1. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції було проведено перевірку та виявлено порушення вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 року № 466, в зв'язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 850 грн., яке 02.07.2016 року сплачено, відповідно до постанови № П-104-16 від 01.07.2016 року. Також позивачу було роз'яснено, що гараж з погрібом (літ «А-1») підлягає прийняттю в експлуатацію, проте на його звернення від 14.06.2016 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекцією у Полтавській області за № 1016-1.14/256 від 01.07.2016 року, відмовив йому у розгляді зазначеного питання та надав роз'яснення, в яких зазначено, що Постановою КМУ № 461 від 13.04.2014 року (в редакції постанови КМУ від 21.10.2015 року № 880) визначений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. У відповідності до п. 10 зазначеної постанови, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим порядком за умови можливості його надійності та безпечної експлуатації за результатами технічного обстеження такого об'єкта.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження підготовленого ФОП ОСОБА_2, експертом з технічного обстеження будівель і споруд від 10.06.2016 року встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об'єкта. Окрім того, 26.05.2016 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначений гараж, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, тому він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив, надав до суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив, надав до суду лист, у якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечують, при винесенні рішення повністю покладаються на розсуд суду.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив, надав лист, у якому зазначив, що за умови, що орган містобудування та архітектури органу місцевого самоврядування підтвердить відповідність місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, Департамент вважає, що позов може бути задоволено. Просили позов розглянути без участі представника Департаменту, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Рішенням виконавчого комітету Гадяцької сільської ради від 20.08.2015 року № 259 присвоєно поштову адресу самочинно збудованому гаражу з погрібом ОСОБА_1 по АДРЕСА_1: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1.

Згідно наявної в матеріалах справи технічної документації від 26.08.2015 року по АДРЕСА_1 знаходиться гараж з погребом НОМЕР_1 під літ «А-1», замовником робіт по виконанню технічної документації вказано ОСОБА_1

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0, 0026 га, з цільовим призначенням будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_1.

Згідно акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.07.2016 року встановлено порушення вимог законодавства, а саме: ОСОБА_1 у 2003 році самочинно збудовано гараж з погребом НОМЕР_1 (літ «А-1») за адресою: АДРЕСА_1 за відсутністю відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 5 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13.04.2011 року № 466.

Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції від 01.07.2016 року № 1016-1.14/256 будівництво гаража НОМЕР_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з розміщенням у ньому погребу (літ. «А-1») здійснено у 2003 році. Таким чином, після закінчення будівництва гараж (літ «А-1») підлягає прийняттю в експлуатацію. На теперішній час діє Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2014 року. Враховуючи, що будівництво гаража було проведено самочинно до розгляду зазначеного питання можливо повернутися лише після вирішення судом питання щодо права власності на нього на підставі передбачених ст. 376 ЦК України.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження, проведеного ФОП ОСОБА_2, від 10.06.2016 року гараж з погребом «А-1» -одноповерхова будівля, прямокутної форми з розмірами в плані 4, 32 х 6,0 м., площею забудови 26, 3 м. кв., висотою 2, 85 м., будівельним об'ємом 98, 0 куб. м., що знаходиться по АДРЕСА_1 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту дотримання позивачем містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, містобудівного обґрунтування, розроблення проектної документації, отримання дозволів на виконання підготовчих та будівельних робіт цього об'єкта нерухомості, виходячи із положень ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 923 (з подальшими змінами та доповненнями), ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Разом із тим наданий позивачем звіт про проведення технічного обстеження суд вважає неналежним доказом у справі згідно зі ст. ст. 58, 59, 143, 212 ЦПК України, оскільки він не є висновком експерта.

Крім того, питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Щодо наявного в матеріалах справи листа ДАБІ у Полтавській області «Про надання роз'яснення» від 01.07.2016 р., то суд вважає, що даний лист не є рішенням компетентного органу, яким ОСОБА_1 було відмовлено в прийнятті в експлуатацію закінченого будівництво об'єкту.

Визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, що вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення, в іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця.

Таким чином, сам факт наявності у позивача дозволу від уповноваженого державного органу на проведення будівництва гаража не є підставою для визнання за цим позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, так як це будівництво позивачем було проведено на земельній ділянці, яка на момент забудови не була у власності або користуванні позивача, при тому, що будівництво здійснювалось без відповідної будівельно-технічної документації, та було здійснено з порушенням ДБН, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю вказаних позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Ю. Б. Прокоп'єва