АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4914/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2538/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

при секретарі: Колодюк О.П.

за участі представника позивача Військової частини НОМЕР_1 Шаповаленка О.А., представника позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України Полюховича Івана Миколайовича, відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України Полюховича Івана Миколайовича

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2016 року

у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої дії ОСОБА_1 про виселення зі службового житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2016 року Військова частина НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України звернулись до суду із вказаним позовом та просили виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із службового житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказували, що в ході проведення перевірки законності заселення та проживання громадян у службовому житлі Міністерства оборони України встановлено, що у службовій двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 незаконно проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 07.04.2006 №403 капітану ОСОБА_4 та членам його сімї: дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 видано ордер №116 на право заняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказували, що у 2012 році подружжя ОСОБА_5 розлучились. ОСОБА_4 із службового жилого приміщення виселився, а тому відсутні підстави для проживання у ньому колишніх членів його сім`ї.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України Полюхович І.М., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить до житлового фонду Міністерства оборони України та затверджена як службове жиле приміщення для військовослужбовців, згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.04.2006 року №403.
У вказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 2002 року народження.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2006 №20, рішенням житлової комісії Кременчуцького гарнізону від 27.01.2006 №18, наказом начальника Кременчуцького гарнізону №5 від 27.01.2006 капітану ОСОБА_4 надано право на заняття службового жилого приміщення для тимчасового проживання.
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2001 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 2002 року народження.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 07.04.2006 року №403 капітану ОСОБА_4 та членам його сімї: дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_3 видано ордер №116 на право заняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.05.2012 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. Місце проживання доньки визначено з матір`ю.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 із службового жилого приміщення, де залишилися проживати його колишні члени сім`ї ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , 2012 року народження.
Відповідно до ч.1 ст.123 Житлового кодексу Української РСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті101, статями 103 - 106 цього Кодексу.
Згідно із ст.124 Житлового кодексу Української РСР, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до абз. 2 п.3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу.
Згідно із ч. ст.125 Житлового кодексу Української РСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, окрім іншого, одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, яка проживає разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , а тому вони можуть бути виселені лише із наданням їм іншого житла.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.
Апеляційна скарга позивача зводиться до обґрунтування безпідставності застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень ст.ст. 125, 124 ЖК України.
Положення абз. 2 п.3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, на які посилається апелянт, встановлюють загальне правило щодо виселення членів сім`ї військовослужбовця, які проживають у службовому житловому приміщення.
При цьому, положення ст. 125 ЖК України є спеціальними по відношенню до вищевказаних норм Інструкції, оскільки врегульовують правовідносини з особливим суб`єктним складом.
У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року роз`яснено, що одинокою матірю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, а тому до спірних правовідносин має бути застосовані положення ст. 125 ЖК України, які встановлюють заборону виселення даної категорії осіб без одночасного надання їм іншого житла.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянтом не наведено.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова