ухвала

іменем україни

27 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 10 листопада 2006 року банком та відповідачем укладено договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит для придбання автомобіля у розмірі 105 174 грн 72 коп. на строк до 09 листопада 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановленими договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 13 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 504 183 грн 43 коп., яка складається: із заборгованості за кредитом - 77 015 грн 45 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 115 007 грн 57 коп.; заборгованості за комісією за користування кредитом - 22 612 грн 41 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 289 548 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 165 грн 97 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1 956 грн 47 коп.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року, в частині відмови у задоволенні позову та передати справу у цій частині на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що з умов додаткової угоди № 2 до договору від 10 листопада 2006 року № SAMDN0750 убачається, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення строку повного погашення кредиту.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про пропуск банком строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості та заборони вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув є необґрунтованими.

Так, відповідач зобов'язаний був повернути позичальнику кредитні кошти в строк до 08 листопада 2013 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 27 липня 2015 року.

Таким чином, перебіг загального строку позовної давності на звернення з позовом до суду розпочався для ПАТ КБ «ПриватБанк» 27 липня 2012 року та закінчився 27 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення банку з позовом у межах строку позовної давності, оскільки строк позовної давності розпочинається з 09 листопада 2013 року та закінчується 09 листопада 2016 року є також безпідставними.

Так, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко І.М. Фаловська