РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретарі Рибак К.О.

представника позивача Шандиба Ю.С.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справуза об'єднаними в одне провадження позовними вимогами Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № 0 від 05 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_4 (надалі - боржник) в ПАТ «УкрСиббанк» отримала кредит у розмірі 40000 доларів США. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних , а у випадках, передбачених підпунктами «а». «б» пункту 10 договору - у розмірі подвійної процентної ставки на суму виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту - 04 грудня 2018 року. Позивач також зобов'язався сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 560 доларів США 5-го числа кожного місяця. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконуються. Станом на 12 травня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 25871,91 доларів США та пені у розмірі 23452,05 доларів США, з яких:

-22816,14 доларів США - заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість за період з 07.07.2014 року по 12.05.2015 року;

-3055,77 доларів США - заборгованість по процентам у тому числі прострочена заборгованість за період з 05.06.2014 року по 04.05.2015 року;

-13506,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з період 07.07.2014 року по 12.05.2015 року;

-9945,11 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по нарахованих відсоткам за період з 05.06.2014 року по 04.05.2015 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному договорі прийнята - порука ОСОБА_5, згідно договору поруки №0/П від 05.12.2007 року. Відповідно до вимог Закону та умов договору, п.п. 1.1-1.5 поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

Позивач вважає, що у зв'язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, він має право на стягнення в судовому порядку зазначеної заборгованості солідарно з відповідачів, тому просить суд ухвалити відповідне рішення.

В свою чергу відповідач звернувся до позивача зі зустрічним позовом про захист порушеного права позивача фінансових послуг, визнання кредитного договору №0 від 05 грудня 2007 року та додатків до нього недійсними, укладеними під впливом обману, в обґрунтування якого зазначила, що 05 грудня 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» якого було змінено в подальшому на Публічне акціонерне товариство та нею було укладено кредитний Договір № 0 від 05 грудня 2007 року. Відповідно до п.1.1., п.1.3. кредитного договору, відповідач в порядку та на умовах визначених ним, взяв на себе зобов'язання надавати позичальнику у тимчасове користування та умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 40 000,00 доларів США 00 зі сплатою 12,40 % процентів річних за користування кредитом зі строком його повернення до 04 грудня 2018 року. Згідно припису п.2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є іпотека об'єкту нерухомості, який належить позичальнику на праві власності, зокрема: нерухоме майно - житлова квартира загальною площею 70,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1. За умовами п.1.5. кредитного договору, надання кредиту відбувається шляхом зарахуванням банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1, відкритий йому для подальшого використання за цільовим призначенням в цьому ж відділенні.

Укладеною 05 грудня 2007 року між сторонами Додатковою Угодою до договору про споживчого кредиту № 0 від 05.12.2007 року до цього Договору № 0 від 05.12.2007 року, було внесено зміни до пункту 6.2 договору № 0 від 05.12.2007 року, зокрема: щодо «відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 в банку, з метою сплати ануїтетних платежів з цього рахунку, що не змінює жодних істотних умов кредитного договору. Вказані зміни було викладено в новій редакції, які розміщені в змісті цієї Додаткової угоди від 05.12.2007 року.

Дані кредитний договір № 0 від 05.12.2007 року та додаткова угода до договору № 0 від 05.12.2007 року до кредитного договору № 0 від 05.12.2007 року, є укладеними з суттєвим порушенням істотних умов договору, встановлених діючим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної иприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого Законодавства України, і грубо порушують охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси гоживана фінансових послуг, і завдають йому значної шкоди.

За таких умов вважає, що вони мають бути визнані судом недійсними, із стосуванням встановлених цивільним законодавством України наслідків недійсності.

В своїй позовній заяві наголошує на тому, що вона була позбавлена фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мала можливість погодитися лише на ті умови, які їй були запропоновані банком , щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

Відповідач навмисно не дотримав та грубо порушив встановлені вимоги Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та відповідних нормативно - правових актів Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для такого виду договорів, зокрема:

- не викопав в повній мірі вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: надання позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням і під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, наголошуючи на тому, що в оспорюваних договорах всупереч вимог п.3.1 Правил надання банками України інформації споживчого кредиту про умом кредитування та сукупну вартість кредиту, вимоги ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, в яких має бути зазначено про: про значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно- правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору. В той же час, при укладенні кредитного договору та Додаткової угоди, відповідачем не дотримано низки інших істотних умов встановлених законодавством, що регулює спірні відносини зокрема: відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладання договору про іпотечний борг, в зв'язку з цим вважає, що сторонами у договорі не досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

- в умовах кредитного договору, банк приховав фактичне значення реальної процентної ставки, а фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що була обумовлена між сторонами та, того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах. Так, доводи, в частині виправлення та приховування банком в умовах кредитного договору № 0 від 05.12.2007 року та Додаткової Угоди до Договору № 0 від 05.12.2007 року, важливої і необхідної інформації щодо фактичного значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від того розміру подорожчання кредиту, узгодженого сторонами кредитного правочину в його умовах всупереч вимоги Закону, оскільки відповідно до п.1.1, п. 1.2.1, п.1.3., п.3.1. кредитного Договору, відповідач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати позичальнику у тимчасове користування Кредит, зі сплатою 12,40 процентів річних за користування Кредитом, зі строком повернення до 04 грудня 2018 року. В змісті Додатку № 2 до кредитного Договору № 0 від 05.12.2007 року, викладено інформацію про графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Однак згідно даних графи 7 та 8 наведених в Графіку платежів за кредитом та пов'язаними з ним послугами, що міститься в коментованому Додатку №2, реальна процентна ставка за цим кредитом не зазначена взагалі, як і абсолютне значення подорожчання кредиту. Договір банківського кредиту повинен був бути отриманий шляхом його укладання, що передбачає в даному випадку викладення умов кредитного договору у вигляді єдиного документу та його підписання сторонами. Однак, як вбачається з примірника кредитного договору № 0 від 05.12.2007 року та додатків до кредитного договору, викладені в них умови кредитування не є тотожними, що є неприпустимим і свідчить про обман з боку банку, надання ним неправдивих відомостей, що свідчить про підроблення всього документа, що свідчить про те, банк фактично ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Виходячи таким чином, з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, позивач дійшов підставного та законного висновку про обґрунтованість своїх позовних вимог, оскільки в момент між сторонами кредитного договору, позичальник був фактично введений відповідачем в оману з використанням елементів нечесної підприємницької практики, а таким чином повинні бути визнані судом недійсними.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, зазначивши, що підстави для визнання кредитного договору та договору поруки відсутні, оскільки оспорюваний договір підписаний обома сторонами, сторони виконували його умови, відповідачка певний час здійснювала погашення кредиту, вчиняла дії на погашення кредиту, що засвідчує її згоду з умовами договору, засвідчивши це також своїм підписом в договорі. Зміст договору не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також наголосила на тому, що позивачкою не доведено та не підтверджено належними доказами факту обману банку при складанні кредитного договору, як підставу визнання його недійсним.

Представник відповідача проти первісного позову заперечив, в своїх доводах посилаючись на не доведеність позивачем та відсутність підстав для його задоволення, вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5, належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі наданих пояснення учасників процесу, їхніх доводів на обгартування своїх вимоги та досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», якого було надалі змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 даного договору банк вт порядку на на умовах, визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надавати позивальнику у тимчасове користування грошові кошти у сум 40000 доларів США для особистих потреб, зі сплатою процентів 12,40% річних, а у випадку підпунктів а і б п. 10.2 договору - у розмірі подвійної процентної ставки, зі строком повернення кредиту до 04.12.2018 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному договорі між банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено догові поруки №0/П від 05.12.2007 року. За умовами якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

Окрім того, згідно приписів п. 2.1 кредитного договору забезпеченням виконанням зобов'язання є також іпотека об'єкту нерухомості, який належить позичальнику на праві власності - житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з умовами п.1.5 договору надання кредиту відбувається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1, відкрити банком для подальшого використання з цільовим призначенням в цьому ж відділенні.

За умовами п. 1.2.2 договору позивчальник зобов'язався повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 560 доларів США в день сплати ануїтентних платежів. Також визначено, що даний розмір ануїтентного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3., 10.2 договору.

Даним договором між сторонами оговорено і можливість зміни процентної ставки в сторону збільшення відповідно до вимог статті 651 ЦК України (п.10.2 договору).

05 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було додатково укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.12.2007 року, яким в договір внесені зміни та до нього додано додаток №1 з графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, додано додаток №2 з тарифами банку та ін..

Відповідачем ОСОБА_4 не оспорений той факт, що зазначені кредитний договір та додаткова угода №1 підписані особисто нею.

Суд вважає доведеним факт того, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, передавши суму кредиту через касу банку у розмірі 40000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 05.12.2007 року та випискою за кредитним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, в визначені кредитним договором строки кредитні кошти не повернула, внаслідок чого станом на 12 травня 2015 року заборгованість за договором склала за відсотками у розмірі 25871,91 доларів США та пені у розмірі 23452,05 доларів США, з яких:

-22816,14 доларів США - заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість за період з 07.07.2014 року по 12.05.2015 року;

-3055,77 доларів США - заборгованість по процентам у тому числі прострочена заборгованість за період з 05.06.2014 року по 04.05.2015 року;

-13506,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з період 07.07.2014 року по 12.05.2015 року;

9945,11 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по нарахованих відсоткам за період з 05.06.2014 року по 04.05.2015 року.

Так, відповідно до п. 8.1 договору у випадку порушення позичальником зобов'язання частині сплати чергового ануїтентного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати його у меншому розмірі на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої та той час процентної ставки та момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 16% з дня виникнення прострочення. На суму відсотків банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 -го календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочила виконання грошового зобов'язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати комісії, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624, ч. 2 ст. 1050 ЦК України спричиняє наявність у банківської установи права вимагати стягнення в судовому порядку простроченої заборгованості за тілом кредиту, відсотками, та пенею.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Як передбачено п.п. 1.1-1.5 поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

За наведених обставин позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі і солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню виникла заборгованість за договором у розмірі 49323,96 доларів США.

Що стосується поданого зустрічного позову, то суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити в повному обсязі, з огляду на таке.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», якого було надалі змінено на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0. Договір укладено та підписано обома сторонами, таким чином сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник ОСОБА_4 не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки він виконав належним чином.

А відтак, суд не погоджується з доводами позивача щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам чинного законодавства.

Що стосується посилання позивача за зустрічним позовом щодо укладення спірного кредитного договору під впливом оману з боку банку, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, то суд погоджується з доводами відповідача, що оман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оману її банком при укладенні договору , тоді як відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману.

Згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд зважує також на те, що факт підписання ОСОБА_4 кредитного договору та подальше його виконання свідчить про згоду останньої з його умовами.

Тому, за наведеного в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат судом за результатами розгляду справи вирішено відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNC0GK00000023 від 17 грудня 2015 року в розмірі 710639 (сімсот десять тисяч шістсот тридцять дев'ять) гривень 69 копійок, з якої: 9900,87 доларів США, що еквівалентно 248016,80. - заборгованість за сумою кредиту; 8035,78 доларів США, що еквівалентно 201296,28 грн. - заборгованість по процентам; 9000 доларів США, що еквівалентно 225450 грн. - сума пені; 1432,20 доларів США, що еквівалентно 35876,61 грн. - заборгованість по сплаті комісії.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 10659 (десять тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять) гривень 60 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: