Справа № 487/2574/16-ц
Провадження № 2/487/1570/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.07.2016 року. Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого - судді Біцюка А.В., за участю секретаря Єлишевої А.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Данилюк Р.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «ЖЕК-10» про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного підприємства "ЖЕК-10" про стягнення компенсації витрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 року йому присуджено виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вказане рішення набрало законної сили 29 квітня 2016 року, проте було виконане відповідачем лише 14 жовтня 2014 року. З огляду на затримку у виплаті йому заробітної плати за вказаний період, просив, після уточнень, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 7875,24 грн.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що вини відповідача у затримці виплати ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі немає, а за таких обставин просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Додав, що частину грошових в сумі 5000 гривень коштів позивачу виплачено 01 вересня 2014 року, що підтверджується видатковим касовим ордером.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 16.10.2012 року був прийнятий на роботу в ПП "ЖЕК-10" на посаду електрика 4 розряду, що визнано сторонами.

Наказом директора ПП «ЖЕК-10» від 25 березня 2013 р. позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 р. вищезазначений наказ визнано незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ПП «ЖЕК-10» на посаді слюсаря-електрика 4 р. Стягнуто з ПП «ЖЕК-10» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 березня 2013 р. у розмірі 15 119 грн. 47 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

21.02.2014 р. ОСОБА_1 відповідно до наказу ПП ЖЕК-10 від 20.02.2014 р. №19 було прийнято на посаду слюсаря-електрика з ремонту устаткування 4 розряду до ПП ЖЕК-10.

Наказом директора ПП ЖЕК-10 від 04.03.2014 р. №27-К ОСОБА_1 звільнено з займаної ним посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 р. рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2014 р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено. Стягнуто з ПП «ЖЕК-10» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 березня 2013 р. по 20 лютого 2014 р. у розмірі 15 478 грн. 93 коп. без відрахування податків та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.11.2014 року ОСОБА_1 з 04 березня 2014 року поновлено на роботі на посаді слюсаря-електрика з ремонту статкування 4 розряду ПП "Жек-10" та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10926,81 грн. без утримання прибуткового податку з громадян та ніших обовязкових платежів.

На підставі Наказу №86-К від 24.11.2014 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді слюсаря-електрика 4 розряду в ПП "ЖЕК-10", що не заперечується сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Наведені вище обставини свідчать про те, що звільнення позивача 04 березня 2014 року визнано незаконним, його поновлено на работі в листопаді 2014 року і на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в тому числі за період за який він просить стягнути середінй заробіток за час порушення строків виплати заробітної плати на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП за час затримки.

Оскільки у період з 04.03.2014 року по час поновлення на роботі позивач не вважається звільненим, оскільки рішенням Заводського районного суду від 04.11.2014 року ОСОБА_1 поновлений на роботі в ПП "ЖЕК-10", то відсутні підстави для застосування положень ст.ст.116, 117 КЗпП, які застосовуються лише у разі порушення строків виплати заробітної плати звільненому працівнику.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у позові до приватного підприємства «ЖЕК-10» про стягнення середнього заробітку за час порушення строків виплати заробітної плати, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Біцюк