Провадження № 2/760/219/16
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 січня 2016 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання правочину недійсним та поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

17.12.2015 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання правочину недійсним та поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18.12.2015 зазначена позовна заява залишена без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим статтею 119 ЦПК, зокрема щодо викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину та сплати судового збору.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Так, зі змісту позовної заяви випливає, що позивач просить визнати недійсним правочин, одночасно посилаючись на статтю 229 ЦК, яка передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, та на статтю 230 ЦК, яка передбачає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману.

Таким чином, позивачу належить визначитися з правовими підставами недійсності правочину, оскільки заявлені у позовній заяві підстави недійсності правочину мають різні правові наслідки та передбачають наявність різних юридичних фактів, які підлягають встановленню.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд обмежений у можливості виявляти свою ініціативу. Суд зобов'язаний вирішувати спори лише в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Таким чином, суд позбавлений можливості визначити норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішити справу.

Крім цього, позивачу належить зазначити докази, що підтверджують кожну з обставин, на яку він посилається як на підставу своїх вимог.

Частина п'ята статті 119 ЦПК передбачає, що «до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору».

Однак, до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору.

Абзац 2 частини третьої статті 6 Закону «Про судовий збір» передбачає, що «у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн.

Позивач подав цивільний позов, в якому об'єднав дві самостійні вимоги немайнового характеру, однак не оплатив судовий збір.

Отже, позивачу належить сплатити судовий збір у розмірі 974,40 грн. Реквізитами для сплати судового збору є: розрахунковий рахунок №0010, утримувач коштів ГУДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: ГУ ДК у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001; 050, «судовий збір».

Ухвалою від 18.12.2015 про залишення позовної заяви без руху позивачу було запропоновано усунути недоліки шляхом подання нової, належним чином оформленої, позовної заяви та належного доказу сплати судового збору.

Строк для усунення недоліків був встановлений - три дні з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав вищезазначену ухвалу 25.12.2015. Отже строк для усунення недоліків закінчився 28.12.2015. Станом на день постановлення цієї ухвали позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Частина друга статті 121 ЦПК передбачає «якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві».

Таким чином, позовну заяву належить визнати неподаною та повернути позивачеві.

Керуючись статтями 119, 121 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання правочину недійсним та поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз'яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л. В. Шевченко