Номер провадження: 22-ц/785/3280/16
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Заїкіна А.П., Калараш А.А.

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, стягнення коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 8 грудня 2015 року,

встановила:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2012 року вона уклала з публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) договір про строковий депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN961 строком на один рік, сума вкладу складала 33000,0 гривень, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних на накопичувальний депозитний рахунок «Скарбничка» - договір № SAMDN0962 з відсотковою депозитною ставкою 17% річних. Надалі після закінчення дії ці договори були продовжені строком ще на один рік, на підставі п. 3, п. 4 Договору, тобто строком з 01 серпня 2013 року по 01 серпня 2014 року. Крім того, у ПАТ КМ «ПриватБанк» позивачем був відкритий рахунок «Універсал» на якому знаходилась сума у розмірі 76,31 гривень.

З 16 березня 2014 року Банк неправомірно заблокував її рахунки, як і всі рахунки відкриті на території Автономної Республіки Крим та з цього часу не нараховував відсотки на депозитні рахунки. Строк дії договорів «Стандарт» та «Скарбничка» закінчився 01.08.2014року.

Позивачка просила стягнути з Банка на її користь:

-суму коштів з рахунку універсал у розмірі 76,31 гривень;

-суму депозитного вкладу «Стандарт» в №SAMDN961 у розмірі 33504,49 гривень;

-суму депозитного вкладу «Скарбничка» №SAMDN0962 за період з 01 серпня 2012 року по 16 березня 2014 у розмірі 9486,72 гривень;

-суму відсотків по вкладу «Стандарт» в №SAMDN961 за період з 16 березня 2014 року по 01 серпня 2014 року у розмірі 2150,98 гривень;

-суму відсотків по вкладу «Стандарт» в №SAMDN961 за період з 01 серпня 2014 року по 07 вересня 2015 року у розмірі 8875,33 гривень;

-суму відсотків по вкладу «Скарбничка» №SAMDN0962 за період з 16 березня 2014 року по 01 серпня 2014 року у розмірі 613,98 гривень;

-суму відсотків по вкладу «Скарбничка» №SAMDN0962 за період з 01 серпня 2014 року по 07 вересня 2015 року у розмірі 2095,33 гривень;

-суму 3% річних в розмірі 1894,97 гривень;

-суму інфляційних витрат в розмірі 23816, 28 гривень;

- моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 8 грудня 2015 року позов задоволений частково: суд стягнув з Банка на користь позивачки залишки коштів по всім рахункам, відсотки по вкладам, 3% річних та інфляційні витрати. В стягненні моральної шкоди суд відмовив в позові.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 1 березня 2016 року заява Банка про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Банк забов»язаний повернути банківські вклади після спливу строку, на який вони були прийняти, а також сплатити відсотки по вкладам, 3% річних та інфляційні витрати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2012 року позивачка уклала з Банком договір про строковий депозитний вклад «Стандарт» № SAMDN961 строком на один рік, сума вкладу складала 33000,0 гривень, з нарахуванням відсотків в розмірі 17% річних на накопичувальний депозитний рахунок «Скарбничка» - договір № SAMDN0962 з відсотковою депозитною ставкою 17% річних.

Після закінчення дії ці договори були продовжені строком ще на один рік, на підставі п. 3, п. 4 Договорів, тобто строком з 01 серпня 2013 року по 01 серпня 2014 року.

Крім того, в Банку позивачем був відкритий рахунок «Універсал», на якому знаходилась сума у розмірі 76,31 гривень.

Зазначені обставини підтверджуються договорами, електронною ощадною книжкою та чеком про внесення коштів в сумі 33000 грн.(а.с10-12), оригінали яких були оглянуті в засіданні апеляційного суду. Залишок коштів на вищезазначених рахунках підтверджується довідкою банку від 09.05.2014року(а.с.14).

З листування позивачки з Банком вбачається, що з 16 березня 2014 року Банк заблокував її рахунки, як і всі рахунки відкриті на території Автономної Республіки Крим та з цього часу не нараховував відсотки на депозитні рахунки.

Строк дії договорів «Стандарт» та «Скарбничка» закінчився 01.08.2014року.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на підставі ч.1 ст.1058 ЦК України Банк забов»язаний повернути позивачці зазначені суми вкладів та сплатити відсотки по вкладам.

Строк дії договорів закінчився, проте Банк суму вкладів із нарахованими відсотками не повернув, чим порушив грошове зобов'язання, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з Банка на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 1894,97 гривень та суму інфляційних витрат в розмірі 23816, 28 гривень;

Не заслуговує на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не доведено внесення грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки це підтверджується квитанцією банку на суму 33000грн., оригінал якої був оглянутий в засіданні апеляційного суду.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував Закон України «Про захист прав споживачів» при стягненні 3% річних та інфляційних витрат, оскільки суд першої інстанції стягнув з Банка зазначені кошти на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів також відхиляє довід апеляційної скарги про те, що на підставі рішень Банка Росії банківські вклади позивачці повинна виплатити автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ»). Так, з матеріалів справи вбачається, що договори про банківські були укладені між позивачкою та Банком, як юридичною особою, через його філію «Кримське регіональне управління».

Згідно із ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

П. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» передбачено, що банки зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

За таких обставин, доводи Банка про те, що банківський вклад позивачці повинен виплатити АНО «ФЗВ», не заслуговують на увагу з огляду на вищезазначені норми.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

А.П.Заїкін

А.А.Калараш