Справа № 729/516/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2016 р.

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., при секретарі Шлапак Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач в позовній заяві до суду просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі ? частки від усіх видів його заробітку. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що його син - відповідач по справі, добровільно відмовляється йому надавати матеріальну допомогу, яку він потребує у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. На даний час він проживає одиноко, отримує мінімальну пенсію, є інвалідом 3-групи загального захворювання, домашнього господарства не має та потребує великих витрат на лікування та витрат пов'язаних з оплатою комунальних послуг, харчування, утримання присадибної ділянки.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та пояснив, що він прикладав всі зусилля для виховання сина, купив йому квартиру, давав гроші на відпочинок та інші потреби. На даний час він хворіє, є інвалідом, має слуховий апарат та потребує матеріальної допомоги.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, просить суд врахувати, що позивач є інвалідом 3 групи загального захворювання, отримує мізерну пенсію із якої значну суму коштів витрачає на лікування та прожиття. Все своє життя він був поважною людиною, ветеран праці і заслуговує на повагу до себе зі сторони сина, якого він виховав, забезпечивши всіма матеріальними та моральними благами.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він як міг допомагав батьку матеріально, відправляв йому кошти добровільно, від яких батько відмовлявся. На даний час він працює, але значну суму коштів витрачає на своє лікування та лікування своєї дружини, яка ніде не працює у зв'язку із станом здоров'я. Крім того на його утриманні перебуває його доньа та онука. Вважає, що його батько отримує пенсію, розмір якої дозволяє його забезпечувати і тому ніякої матеріальної допомоги на його думку він не потребує. У разі якщо судом буде прийняте рішення про стягнення аліментів, просить суд зменшити розмір, вказаний позивачем у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивач не надав ніяких підтверджуючих документів про своє тяжке матеріальне становище, а навпаки отримує пенсію та має дохід від оренди земельних ділянок. Крім того, просить суд врахувати, що позивач має ще одного сина, який також повинен йому матеріально допомагати, тому у разі прийняття судом рішення щодо стягнення аліментів, просить суд врахувати не тільки матеріальний стан позивача, але і відповідача у якого на утриманні є хвора дружина, донька, онука, а також той факт, що відповідач значну суму коштів витрачає на лікування.

Вислухавши строни та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до слідуючого висновку.

Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Це зобов'язання належить до аліментних зобов'язань першої черги.

Положеннями ч. 1 ст. 203 Сімейного кодексу України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових втратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних бітьків. Турбота може виражатися у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Згідно роз'яснень п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батька слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникненя обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Родинний зв'язок батьків і дітей визначається за правилами, встановленими нормами глав 12 і 18 Сімейного кодексу України

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача у справі ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.3).

Із пояснень сторін вбачається, що крім відповідача позивач має ще одного сина.

Непрацездатність одержувача аліментів встановлюється за медичними критеріями (він має бути визнаний у встановленому законом порядку інвалідом І, II чи III групи) або за віковими ознаками (він має досягти пенсійного віку, встановленого законом).

Із довідки МСЕК -ЧНВ № 470112 вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 22.10.1999 є інвалідом третьої групи загального захворювання безстроково (а.с. 7).

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи та має визначатися відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом та встановлюється судом залежно від конкретних обставин справи.

Згідно довідки Управління ПФУ в Бобровицькому районі позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі 1482,12 грн. ( а.с.6).

Довідкою, виданою Рудьківською сільською радою, ОСОБА_1 проживає сам за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5).

Згідно наданих позивачем виписки з медичної карти та епікризів він потребує лікування та придбання ліків ( а.с. 64-68 ), крім того, позивач витрачає значну суму коштів на оплату комунальних послуг, про що надав відповідні квитанції ( а.с. 69-72 ).

Таким чином суд вважає, що причини, які спонукають позивача звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, є обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні позивачем доведено та підтверджено наданими та перевіреними в судовому засіданні доказами, що позивач є непрацездатним, за станом свого здоров'я потребує додаткової допомоги, як на лікування так і на своє утримання.

З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК.

З аналізу вищевказаних статей випливає, що обов'язок батьків утримувати дитину не залежить від їх матеріального становища, то і обов'язок сина, дочки щодо матері, батька не пов'язується з цією обставиною, тому якщо дочка, син самі не є матеріально забезпечені, суд все ж таки буде вимушений присудити з них аліменти. З аналізу вищевказаних статей випливає, що обов'язок батьків утримувати дитину не залежить від їх матеріального становища, то і обов'язок сина, дочки щодо матері, батька не пов'язується з цією обставиною, тому, якщо дочка, син самі не є матеріально забезпечені, суд все ж таки буде вимушений присудити з них аліменти, встановлюючи розмір з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

У судовому засіданні було встановлено наданими відповідачем доказами, що він є матеріально забезпечений, працює та отримує заробітну плату, має задовільний стан здоров'я, значну частину коштів витрачає на лікування, має на утриманні доньку, онуку та дружину, яка за своїм станом здоров'я не працює та потребує витрат на лікування.

Підстав, передбачених законом, для звільнення відповідача від обов'язку утримувати батька судом не встановлено (ст. 204 СК).

Таким чином, суд з урахуванням вищевикладеного, вважає за необхідне визнати позивача таким, що потребує матеріальної допомоги та не може сам забезпечити своє гідне існування, тому приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення аліментів, але в меншому розмірі ніж просить позивач.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч.1 ст.205 СК України). Всебічно дослідивши обставини справи та надавши оцінку доказам, судом враховано, що відповідач офіційно аліменти іншим особам не виплачує, хворіє, має на утриманні дружину, яка за своїм станом здоров'я не працює, витрачає кошти на лікування, а також його згоду на сплату аліментів, але в меншому розмірі ніж просить позивач, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на утримання позивача ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно. Встановлюючи такий розмір аліментів, суд виходив з урахування матеріального стану не тільки відповідача, але і позивача, який отримує пенсію в розмірі 1482,12 грн., що не значно перевищує встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для непрацездатних осіб на вказаний період - 1399 грн., можливість одержання матеріального утримання від іншого сина, до якого позивачем не пред'явлено позову, отримання позивачем доходу від ПАТ «Рудьківське» за користування земельними ділянками. Тому на думку суду, вказаний розмір аліментів буде відповідати можливостям відповідача та критеріям виваженості, розумності та справедливості і не суперечить нормам законодавства України та моральним засадам суспільства і ніяким чином та не порушить прав відповідача, буде відповідною компенсацією за утримання і турботу надану йому батьком та в певній мірі буде моральною підтримкою. Посилання відповідача та його представника на неспроможність надавати допомогу батьку не мають правового значення, оскільки з такими обставинами закон не пов'язує звільнення від обов'язку щодо утримання непрацездатних батьків, а лише впливає на розмір аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ч. 1 ст. 202, ст. 205 СК України, ст.ст. 10, 11, 212-215, 218 СК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народженя, аліменти на утримання батька ОСОБА_1 в розмірі 1/8 ( однієї восьмої ) частки від усіх його видів заробітку, починаючи з 19 травня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко