АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №640/624/15ц
Провадження №22-ц/790/864/16
Головуючий 1 інст. Золотарьова Л.І.
Категорія: житлові Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Кіпенко І.С., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київський районний відділ Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом. Просила:

- позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права користування будинком за адресою: вул. Олени Стасової, 35, м. Харків;

- зняти з реєстрації ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: вул. Олени Стасової, 35, м. Харків;

- усунути перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження належній їй власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та інших осіб з будинку за адресою: вул. Олени Стасової, 35, м. Харків.

Посилалась на те, що вона є власником спірного будинку. В цьому будинку проживають відповідачі, які створюють їй перешкоди в користуванні власністю, порушуючи її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися будинком. При цьому ОСОБА_1 проживає в будинку без реєстрації, а ОСОБА_2 зареєстрована за зазначеною вище адресою. Оскільки на її неодноразові пропозиції звільнити будинок у добровільному порядку відповідачі не реагують, вона вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідачі проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень посилались на те, що вони дійсно проживають у спірному будинку, але вважають, що ОСОБА_1 має право на частину цього будинку, оскільки такий належав останній та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності/

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року позов задоволено частково усунуто перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні нею права володіння, користування, розпорядження належним їй житловим будинком по вул.Олени Стасової,35 в м.Харкові, шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового будинку за цією адресою без надання іншого житлового приміщення; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач рішення суду не оскаржує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, у повному обсязі.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 та її представник проти задоволення скарги заперечували.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосуються лише задоволених позовних вимог і саме в цих межах судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19 грудня 2014 року є власником житлового будинку, за адресою: м. Харків, вул. Стасової Олени, 35. Право власності зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Попереднім власником спірного житлового будинку, на підставі Свідоцтва про право власності від 31 травня 2000 року, був батько позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, який у період з 2008 по 2014 роки перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1.

Відповідачі були вселені, а ОСОБА_2 зареєстрована у спірному будинку як члени сім'ї (дружина та дочка) власника ОСОБА_4.

Після того, як ОСОБА_4 подарував будинок ОСОБА_3 відповідачі продовжують проживати у будинку, при цьому ОСОБА_1 зареєстрована за іншої адресою: АДРЕСА_1 (у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що є власником цієї квартири, але в ній не проживає).

Задовольняючи позов в частині усунення перешкод позивачу у користуванні власністю, шляхом виселення відповідачів із спірного будинку, суд виходив з приписів ст.ст.383,391,405 ЦК України, ст.ст.109, 156 ЖК України, за змістом яких право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Суд зазначив, що оскільки після відчуження спірного житлового будинку ОСОБА_4 його право власності на будинок припинилося, тому і право користування спірним житловим будинком у членів його сімї припиняється.

Такий висновок ґрунтується на законі і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Так з огляду на приписи ст.204 ЦК України щодо правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, доводи апеляційної скарги стовно того, що ОСОБА_1 є співвласником спірного будинку, є необґрунтованими. На даний час договір дарування на підставі якого позивач стала новим єдиним власником спірної нерухомості, у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Враховуючи системний аналіз перелічених вище правових норм, не мають правового значення для вирішення спору і доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач ОСОБА_3В та відповідач ОСОБА_2 є рідними сестрами по батькові. Суд першої інстанції надав вірну правову оцінку цій обставині, зазначив про незгоду нового власника на проживання в спірному будинку відповідача ОСОБА_2. Твердження відповідачів, що ОСОБА_2 є членом сімї нового власника є помилковим.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді