АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1772/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «Корсунське» про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Корсунське» про визнання недійсним договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку позивач є власником земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, загальною площею 3,0 га.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі.

Позивач стверджує, що договір укладено із порушенням чинного законодавства, а саме порушені норми ч. 1 ст. 15 Закону України Про оренду землі, зокрема в договорі не зазначені істотні умови, а саме не вказано обєкт оренди (кадастровий номер) та не вказано орендна плата, вказано лише 4,5 % , проте не вказано від якої суми беруться відсотки, також не вказано скільки буде становити в грошовому еквіваленті, яким чином буде і яка сума буде індексуватись.

У звязку з чим просив суд визнати недійсним договір оренди землі укладеного між ним та ТОВ «Корсунське» та зобовязати повернути позивачу орендовану земельну ділянку розміром 3,0002 га.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року ОСОБА_7 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ТОВ «Корсунське» про визнання недійсним договору оренди землі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами в чому саме полягає порушення його законних прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, загальною площею 3,0 га. 23.10.2013 року між позивачем та ТОВ «Корсунське» був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_7 передав належну йому земельну ділянку в оренду строком на пять років. Вважаючи, що в договорі оренди землі відсутні істотні умови, визначені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_7 просив суд визнати даний договір оренди землі недійсним.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК).

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове тлумачення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір.

В 2014 році за рахунок коштів ТОВ «Корсунське» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж орендованої земельної ділянки в натурі (на місцевості), реєстраційною службою Тальнівського РІЮ Черкаської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав твобтяжень, за індексним номером 15027910 від 08.08.2014 року здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, про що видано витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 25364550 від 08.08.2014 року. Дана обставина підтверджена витягом з державного реєстру про та, що на момент підписання договору оренди технічна документація із землеустрою не була виготовлена, а виготовлена технічна документація лише 18.03.2014 року і всі дані про предмет оренди, кадастровий номер земельної ділянки включені в договір оренди землі, що проходив державну реєстрацію (а.с. 34-47).

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договори, дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, зазначених у відповідних пунктах і саме такі умови договору сторони погодили підписами. Даний договір пройшов державну реєстрацію.

Суть державної реєстрації полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок на підставі договору, а підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є сам договір, укладений між власником земельної ділянки і орендарем, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, підписання спірного договору за викладеними в ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. До реєстрації договорів та під час їх виконання позивач не надавав пропозицій про внесення до договору будь-яких змін.

Крім того, зміст договору оренди земельної ділянки не суперечить ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", що передбачає істотні умови договору оренди землі. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди. Так як всі істотні умови договору оренди землі, визначені статтею 15 Закону України «Про оренду землі» зазначені в примірнику договору, який зберігається в реєстратора, то він провів реєстрацію даного договору

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що в його копії договору оренди не вказано обєкт оренди та не визначено орендну плату є безпідставним та не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи є копія договору оренди, який знаходився в реєстратора, в якому зазначено обєкт договору оренди та визначено розмір орендної плати, що підтверджує, що сторони досягнули домовленості щодо істотних умов договору, які оспорюються позивачем.

26 вересня 2014 року після проведення державної реєстрації договору оренди один примірник договору з зазначенням всіх істотних умов договору оренди землі вручено батькові позивача, про що свідчить його розписка на оригіналі договору оренди землі (а.с. 28).

Крім того, на протязі 2013-2015 років оспорюваний договір оренди виконувався і в орендодавця були відсутні претензії до орендаря з приводу умов договору та орендної плати, позивач щорічно отримував орендну плату.

Згідно з приписами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Розмір орендної плати, що виплачувався ОСОБА_7, відповідає розміру орендної плати визначений в договорі оренди земельної ділянки, та який зазначено в примірниках договорів оренди земельної ділянки, що зберігаються в реєстратора та орендаря.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відсутність в одному з примірників договору оренди землі позивача всіх істотних умов договору не порушує права позивача (орендодавця), а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Тому вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким відмовив в задоволенні позову.

Інші доводи апелянта також перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року відхилити, а рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :