Справа № 522/6867/16-ц
Провадження № 2/522/5114/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Нікітіної С.Й.

при секретарі Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить розірвати договір довічного утримання, який був укладений ними 28 вересня 2010 року та посвідчений нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстровим № 2-1472. В обгрутування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач напротязі останніх двох років перестав виконувати узяті на себе зобовязання по договору, а саме повністю утримувати її, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив суд розірвати договір. Пояснив, що квартира, яка була передана йому за договором йому не потрібна, що він дійсно напротязі останнйого півтора року не виконує свої обовязки за договором так як в нього не вистачає на це грошових коштів, а також через те, що в нього погіршилися стосунки із позивачкою. Разом з тим в судових дебатах відповідач змінив свою думку щодо позовних вимог та просив у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 При цьому суд обґрунтовує своє рішення на наступних обставинах та доказах, які були встановлені в судовому засіданні.

Позивачка була власником 422/1000 (чотириста двадцять дві тисячні) частки квартири №19, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 88, яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 98,5 кв.м., у тому числі житловою площею 49,4 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 6 квітня 2004 року за № 8-12187 (422/2000 (чотириста двадцять дві двохтисячні) частки квартири) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори 5 квітня 2005 року і зареєстрованого у реєстрі за № 5-263 (422/2000 (чотириста двадцять дві двохтисячні) частки квартири), право власності на які зареєстровані в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» в книзі № 724пр, на сторінці № 112, за № 580, реєстраційний № 6247367.

Позивачка є одинокою особою, будь-яких родичей в неї не має.

Влітку 2010 року відповідач встановлював вхідні двері у парадну будинку в якій мешкає позивачка.

Так як відповідачеві не вистачало інструментів для роботи він звернувся до позивачки, квартира якої знаходиться на першому поверсі, після чого вони познайомилися.

Відповідач переодично навіщував позивачку, допомагав їй по побутовим питанням, ходив у магазин й таке інше.

Оскільки позивачка обмежена у пересуванні внаслідок хвороби та їй був необхідний постійний гарантований догляд, вона запропонувала позивачу укласти договір довічного утримання.

28 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір про довічне утримання, про що державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 було зроблено реєстраційний запис за №2-1472. Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за відповідачем права власності на 422/1000 (чотириста двадцять дві тисячні) частки квартири №19, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 88, яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 98,5 кв.м., у тому числі житловою площею 49,4 кв.м.

В свою чергу відповідач взяв на себе зобовязання довічно повністю утримувати позивачку, забезпечуючи її харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобовязався зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вищевказану частку квартири та поховати її у випадку смерті. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одяг, догляд, необхідна допомога) визначена сторонами в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. в місяць з урахуванням інфляції та індексації (п. 4, 5 Договору).

Як пояснила свідок ОСОБА_4, вона мешкає у сусідньому підїзді з позивачкою та напротязі останніх десяти років надає їй усіляку допомогу: сплачує комунальні послуги за квартиру, купує продукти й таке інше. Восени 2010 року від позивачки вона дізналася, що вона уклала з відповідачем договір довічного утримання. Свідок зазначає, що перші роки після укладення договору відповідач постійно відвідував позивачку, ходив у магазин та базар за продуктами, допомагав у побуті. Однак останні два роки відповідач взагалі не навідується до позивачки та ніяк ій не допомагає. Свідок пояснила, що напротязі останніх двох років позивачка знову почала звертатися до свідка за допомогою у сплаті комунальних послуг, забезпеченням харчуванням й таке інше. На прохання позивачки свідок дзвонила до відповідача, однак у того був виключений телефон або відповідач не брав слухавку.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що прибирає територію біля дома позивачки довгий час та знає позивачку особисто. Свідок пояснила, що останні два роки позивачка периодично звертається до неї за допомогою по сплаті комунальних платежів, придбанні ліків, харчів й таке інше.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що з позивачкою вона познайомилася через відповідача. В 2014 році свідок познайомилася з відповідачем, який запропонував їй донести сумки з харчуванням до дому. Після цього позивач почав навідуватися до свідка під різними приводами, що у наслідку переросло у тісні стосунки. В період цих стосунків відповідач розказав свідку, що він опікується над позивачкою. Свідок звернула увагу, що відповідач ніколи не брав слухавку на дзвінки від позивачки та запитала його про причину. Як вказує свідок, відповідач відповів, що вже немає необхідності опікуватися позивачкою, так як з дати укладення договору довічного утримання пройшло більше 3-х років, що квартира оформлена на нього, і що позивачка вже не зможе в нього забрати квартиру.

Суд приймає покази вказаних свідків, оскільки вони кореспондуються між собою, узгоджуються з поясненнями позивачки та не спростовані відповідачем.

Суд не приймає обгрунтування відповідача щодо неможливості виконання своїх обовязків внаслідок тяжкого матеріального становища та погіршення стосунків з позивачкою, оскільки це з одного боку не підтверджено матеріалами справи, з іншого протирічить ст. 755 ЦК України.

Так, положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч. 2 ст.651 ЦК договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а ч.3 ст.653 ЦК передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Таким чином, підставою для розірвання договору довічного утримання є факт невиконання або неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання незалежно від вини набувача.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передано, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ст.ст. 5 7, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає позов обгрунтованим, а підстави для розірвання договору довічного утримання доведеними.

Керуючись ст.ст. ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 28 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі за № 2-1472.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя

02.08.2016