Справа № 440/796/15 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/658/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 представника ПАТ „Державний ощадний банк України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 14.12.2007 року між Банком та відповідачем було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 602, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 500 000 гривень зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 13.12.2017 року (в подальшому „Кредитний договір). Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за Кредитним договором належним чином не виконує і станом на 07.05.2015 року його сума заборгованості за цим договором становить 316 515 грн. 77 коп., яку і просив суд стягнути на користь Банку, а також судовий збір у розмірі 3 165 грн. 16 коп. (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 602 від 14 грудня 2007 року в сумі 316 515 грн. 77 коп., а також 3 165 грн. 16 коп. судового збору за подання позовної заяви (а.с. 82-83).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог „про звернення стягнення на предмет іпотеки, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що Кредитний договір не відповідає вимогам Закону України „Про захист прав споживачів, оскільки „банк надав (про кредит) інформацію в неповному обсязі, і тим самим ввів (відповідача) в оману щодо умов договору як довірливого споживача, (відповідач) отримав кредит на вкрай невигідних умовах.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, що отриманий кредит було реструктуризовано і останнім днем погашення цього кредиту є 13 грудня 2017 року.

Вважає, що Банк не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 14.12.2007 року і натомість „передчасно звернувся з позовом про звернення стягненння на предмет іпотеки за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року. При цьому судом не було взято до уваги співмірність боргу у розмірі 316 515 грн. 77 коп. та вартості заставленого майна, яка станом на 07.04.2015 року становить 1 039 000 грн. (а.с. 87-90).

Апелянт і його представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 103, 104), в судове засідання не зявилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи, зокрема оскаржуваним рішенням, безспірно стверджується, що предметом даного позову Банку до ОСОБА_4 є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не „звернення стягненння на предмет іпотеки за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на згаданий „іпотечний договір від 14 грудня 2007 року є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Кредитний договір відповідачем ОСОБА_4 у судовому порядку не оскаржувався (доказів про це апелянтом до суду подано не було), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що цей договір не відповідає вимогам Закону України „Про захист прав споживачів, також до уваги прийматися не можуть.

Умовами Кредитного договору встановлено, що:

-будь-яке невиконання Позичальником (відповідачем) умов цього Договору створює для Позичальника обовязок достроково погасити заборгованість за Кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі, передбачені цим Договором (п. 2.1.4);

-Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором, в тому числі у випадку затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим Договором на один календарний місяць (п.2.2.2).

Відповідачем не заперечується факт порушення ним умов Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту і процентів за користування ним і цю обставину (як вбачається з описової частини оскаржуваного рішення) він визнавав в суді першої інстанції.

За наведених обставин Банк вправі був звернутися до суду з позовною вимогою про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на реструктуризацію кредиту до 13 грудня 2017 року також до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Буського районного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: