Справа № 740/4461/15-ц Провадження № 22-ц/795/334/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Ковальова Т. Г. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, його представника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ніжинської райдержадміністрації, ОСОБА_7, Управління Держгеокадастру у Ніжинському районі Чернігівської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень органів державної влади, витребування земельної ділянки,

треті особи Ніжинська міська державна нотаріальна контра, приватний нотаріус ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 в своїх інтересах і як законний представник неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 заявила позов про скасування розпорядження Ніжинської райдержадміністрації від 03.06.2008 року №204 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га в адмінмежах Вертіївської сільської ради відносно ОСОБА_13, скасування розпорядження Ніжинської райдержадміністрації від 03.06.2008 року № 205 в частині надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га ріллі в адмінмежах Вертіївської сільської ради відносно ОСОБА_13, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ №036245 від 02.10.2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №63 з кадастровим номером земельної ділянки :19:001:0038 на імя ОСОБА_13 Позивач також просила витребувати від ОСОБА_7, як добросовісного набувача, на її користь земельну ділянку площею 0,07 га, розташовану на теріторіїї Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 від 10.07.2013 року з номером запису про право власності 1598211 з реєстраційним номером нерухомого майна 3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2013.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що оформленням документів про право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 0,25 га та виділення цієї земельної ділянки ОСОБА_13 на місцевості порушене її право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, яка належить позивачу на підставі державного акта про право приватної власності на землю, виданого 24 лютого 2000 року, оскільки належна їй земельна ділянка накладається на земельну ділянку площею 0,25 га, яка тепер належить відповідачу ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. ОСОБА_5 вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням принципів справедливості, неупередженості, а також норм матеріального і процесуального права. На думку позивача, судом порушені норми Конституції України та Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо непорушності права власності. Крім того, позивач вважає, що нею на підтвердження позовних вимог надані беззаперечні докази протиправного позбавлення її права власності на земельну ділянку, які судом безпідставно проігноровані. Позивач також вказує на безпідставність висновку суду про пропуск нею позовної давності.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Відповідач ОСОБА_7 і його представник скаргу не визнали. Інші учасники розгляду справи у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду висновку про пропуск позивачем позовної давності. В іншій частині рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

По справі встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю IV-ЧН № 019269 ОСОБА_5 має у власності земельну ділянку на території Вертіївської сільської ради ( цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства) площею 0,07 га. Державний акт на землю видано на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Вертіївської сільської ради народних депутатів від 29.12.1999 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №294 від 24.02.2000 року. розпорядженням Ніжинської райдержадміністрації від 03.06.2008 року № 204 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, виготовлену ТОВ ВКФ «Гарант-В», а розпорядженням від 03.06.2008 року №205 передано у власність ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Вертіївської сільської ради. На підставі розпорядження Ніжинської РДА від 03.06.2008 року №205 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №036245 від 02.10.2008 року та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №63. Кадастровий номер земельної ділянки :19:001:0038. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Ніжинською міською державною нотаріальною конторою 11.04.2013 року, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровиим номером земельної ділянки :19:001:0038 набули в рівних частках ОСОБА_10 і неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Право власності за ними було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.04.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 3. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.07.2013 року ( серія ВТІ №795384) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( серія ЕАІ №208331 від 10.07.2013 року) власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровиим номером земельної ділянки :19:001:0038 на теперішній час є ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з положень статей 10 і 60 ЦПК України, обов'язку сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, і прийшов до правильного висновку про недоведеність вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо беззаперечності наданих позивачем доказів висновків суду першої інстанції не спростовують. Так, довідка фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 від 10.06.2015 і доданий до неї план земельної ділянки (а.с. 93-94) не можуть бути визнані безспірними доказами порушення права власності позивача на земельну ділянку, оскільки з цих документів неможливо встановити місце розташування земельних ділянок, на підставі яких документів і досліджень зроблений висновок про накладення земельних ділянок. Те ж саме стосується і висновків, викладених в ОСОБА_11 перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 19 від 14 липня 2015 року, складеному державним інспектором сільського господарства в Чернігівській області (а.с. 6-70), які ґрунтуються лише на висновках ОСОБА_14 Крім того, з відомостей технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_5 ( 82-92) вбачається, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_15, яким погоджено межі земельної ділянки позивача (а.с. 89). З акту погодження меж суміжними власниками та землекористувачами і розбивочного креслення перенесення в натуру меж земельної ділянки, які знаходяться в технічній документації на земельну ділянку, яка надавалась у власність ОСОБА_13 (а.с. 65-80), вбачається, що ця земельна ділянка межує лише із землями запасу Вертіївської сільської ради та землями загального користування (дорогами). Ситуаційні схеми розміщення земельних ділянок, які є в технічній документації на обидві земельні ділянки (а.с. 74, 91) не дають підстав для висновку про те, що земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,07 га накладається на земельну ділянку площею 0,25 га, яка надавалась ОСОБА_13 Межі земельного масиву, в якому розташовані ці земельні ділянки чітко визначені у вказаних ситуаційних схемах, як і розташування земельних ділянок, що передаються у власність (земельна ділянка 0,25 га по межі масиву, 0,07 га на певній відстані від межі масиву). Доводи ж позивача щодо привязки розташування її земельної ділянки до «твердих точок ситуації» на місцевості не підтверджені, бо в технічній документації відсутня схема привязки земельної ділянки до таких точок. Інших доказів, які безспірно свідчили б про порушення права власності позивача на земельну ділянку, не надано і клопотань про здобуття таких доказів не заявлено.

Зважаючи на наведені обставини, суд не мав правових підстав для задоволення вимог позивача про скасування розпоряджень Ніжинської райдержадміністрації щодо передачі у власність ОСОБА_13 земельної ділянки і визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_13 Виходячи із законності набуття ОСОБА_13 права власності на земельну ділянку, відчуження цієї земельної ділянки спадкоємцями ОСОБА_13 у спосіб, визначений законом, вимоги про витребування земельної ділянки у ОСОБА_7 також не можуть бути задоволені.

Відмовляючи у позові, суд послався, як на одну з підстав для відмови у позові, на сплив позовної давності , виходячи з того, що ОСОБА_5 було відомо про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_13 з 2008 року.

Сплив позовної давності, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові. Встановивши, що строк для звернення до суду з позовом пропущений без поважних підстав, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відмовляючи у позові за його недоведеністю, суд першої інстанції одночасно послався в мотивувальній частині рішення на пропуск позивачем позовної давності і заяву представника відповідача про застосування позовної давності, а тому рішення слід змінити, виключивши з нього посилання на пропуск позивачем позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року змінити, виключити з мотивувальної частини висновок про пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: