Справа №487/7216/15-ц 12.12.2016 12.12.2016 12.12.2016
Провадження №22-ц/784/2672/16
Справа № 2/487/235/16 Головуючий у 1 інстанції Корнєшова Т.В. Провадження №22-ц/784/2672/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и л а :

04 вересня 2015 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (надалі Банк) предявило до ОСОБА_2 зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

23 грудня 2009 року Банк в простій письмовій формі уклав з ОСОБА_2, річний, з правом, в тому числі і автоматичної пролонгації на такий же строк, кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно його умов, Банк видав позичальнику платіжну картку з кредитним лімітом у 2 000 гривень, які та могла використовувати на власний розсуд, зі зворотним зобовязанням кінцево повернути їх в термін, що відповідає строку дії картки. Крім того, позичальник, відповідно до умов та правил надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою, бралася сплачувати щомісяця обовязковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту та нарахованих процентів за кредит, виходячи з відсоткової ставки 2,92% на місяць, при умові погашення заборгованості мінімально можливим платежем або 2,91% на місяць при умові погашення суми заборгованості наперед.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобовязання держатель картки сплачує Банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500 гривень та плаваюча складова - у розмірі + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, включаючи нараховані та прострочені відсотки.

Взяті на себе зобовязання Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те та, проводила виплати нерегулярно, систематично порушувала свої договірні зобовязання, у звязку з чим станом на 31 липня 2015 рік виникла заборгованість в розмірі 6 146 гривні 06 копійок, з яких:

●1 336 гривень 32 копійки заборгованість зі сплати тіла кредиту;

●2 420 гривень 88 копійок заборгованість за відсотками за користування позиченими грошима;

●1 620 гривень 00 копійок заборгованість за пенею по комісією за користування кредитом;

●500 гривень штрафу (фіксована частина);

●268 гривень 86 копійок штрафу (процентна складова).

Не змінили її позадоговірної поведінки неодноразові нагадування Банку про необхідність виконання зобовязання у повному обсязі, ні заходи цивільно-правового впливу.

У звязку із цим, Банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборговану грошову суму.

ОСОБА_2 проти позову заперечувала, пояснивши, що позовна давність по вимогам спливла і грошові суми, які просить стягнути позивач, вже були нараховані безпідставно та незаконно, тобто після спливу строку дії картки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року позов Банку задоволено в повному обсязі і вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалась на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції в частині стягнення процентів, пені та судових витрат змінити, зменшивши їх розмір, оскільки в цій частині суд постановив його без точного додержання норм матеріального й процесуального права. У звязку з цим, резолютивну частину рішення викласти у новій редакції.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, підставою виникнення яких є укладений 23 грудня 2009 року кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач виконав взяті на себе за ним обовязки, в той час як відповідач свого слова не дотрималась, знявши за платіжною карткою в декілька прийомів і використавши на свій розсуд 2 000 гривень, вона стала проводити належні з неї виплати періодично, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 6 146 гривень 06 копійок, яку вона не бажає погасити добровільно.

За такого і, відповідно до чинного цивільного законодавства та умов договору, заборговані грошові суми слід стягнути за судовим рішенням.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо розміру боргу та результату вирішення справи, вважає не повністю вірними, обґрунтованими й законними.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2009 року Банк уклав з відповідачем кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за яким надав ОСОБА_2 кредит у сумі 2 000 гривень.

Та - грошові кошти взяла і використала на свій розсуд.

При цьому, вона зобовязалася повернути їх частинами, а чи одним платежем до закінчення дії кредитної картки, а також вносити щомісяця плату за користування позиченими грошима, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

У разі прострочки виконання грошового зобовязання держатель картки сплачує Банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500 гривень та плаваюча у розмірі 250+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, включаючи нараховані та прострочені відсотки та комісії.

Взявши з 23 грудня 2009 року і по 07 вересня 2012 року 2 000 гривень, вона повертала, а потім знову знімала грошові кошти і повертала, кінцево залишившись винною:

●1 336 гривень 32 копійки за тілом кредиту;

●2 420 гривень 88 копійок заборгованість за відсотками за користування позиченими грошима;

●1 620 гривень 00 копійок заборгованість зі сплати пені за прострочку виконання кредитного зобовязання;

●768 гривень 86 копійок штрафу (фіксована та процентна складові).

За такого і відповідно до статей 525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, підпунктів 6.5., 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7, 8-10) ОСОБА_2 повинна відповідати за неналежне виконання кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких своїх дій, а саме, повернути Банку тіло кредиту, сплатити прострочені відсотки та штраф.

Оскільки вона у добровільному порядку заборговані грошові кошти не сплачує, то їх слід було б стягнути за судовим рішенням.

Проте, стороною відповідача було зроблено заяву про застосування позовної давності, яку районний суд зобовязаний був вирішити відповідно до положень закону про порядок і правила надання кредиту та про позовну давність.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору протягом 12 місяців з моменту підписання з правом пролонгації на такий же строк (пункт 9.12 Умов), так і строк виконання зобовязань зі щомісячним погашенням процентів за користування кредитом - до повного погашення позичальником заборгованості за процентами за користування позиченими грошима (пункт 5 Умов і Правил).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування районним судом норм закону щодо позовної давності, колегія суддів судової палати у цивільних апеляційного суду виходить із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Кінцевий строк повернення кредиту до 23 грудня 2011 року, оскільки договір було пролонговано.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами даного кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит частинами чи одноразово до дня закінчення дії договору який визначено днем закінчення дії кредитної картки, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним до повного погашення кредитного боргу.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником до 23 грудня 2011 року, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Як установлено судом 1 інстанції, ОСОБА_2 перестала виконувати зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, 23 грудня 2011 року, то з названої дати у позивача виникло право на звернення за судовим захистом.

07 вересня 2012 року вона добровільно сплатила 200 гривень, перервавши перебіг позовної давності.

04 вересня 2015 року, тобто з дотриманням позовної давності за вимогою про повернення тіла кредиту, Банк звернувся до суду з даним позовом (а.с. 79-80).

За такого, названа вимога Банку підлягала задоволенню у повному обсязі, що вірно констатував і суд 1 інстанції.

Вірним є висновок суду і про необхідність стягнення штрафу, оскільки і названа вимога заявлена в межах позовної давності.

У той же час, існують підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення процентів та пені, нарахованих за правилами ст. 611 та 1048 ЦК України.

При цьому, відсотки повинні бути стягнуті за три роки, що передували зверненню з даним позовом, а за пенею - за один рік.

Оскільки договором ставка відсотків (2,92%) та пені (50 гривень на місяць) і після закінчення його дії була визначена у тому ж розмірі, що і раніше, то розмір процентів, належних до стягнення складе 1 404 гривні 74 копійки (1336,32 гривні х 2,92% х 36 місяців), а пені 600 гривень (50 гривень х 12 місяців).

У звязку з цим, відповідній корекції підлягають загальний розмір стягнення та розподіл судових витрат.

З ОСОБА_2 на користь Банку слід стягнути заборгованість за кредитним зобовязанням не у розмірі 6 146 гривень 06 копійок, як стягнув суд 1 інстанції, а 3 509 гривень 92 копійки ((1 336 гривень 32 копійки тіла кредиту + 1 404 гривень 74 копійки процентів + 600 гривень пені + 768 гривень 86 копійок штрафу), та судові витрати, після взаємозаліку, у розмірі 118 гривень 15 копійок ((1 218 гривень х 57%) ( 1339 гривень 80 копійок х 43 %))

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року в частині стягнення процентів, пені та судових витрат змінити, зменшивши їх розмір.

У звязку з цим, рішення районного суду в частині стягнення заборгованості викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.12.2009 року, яка виникла станом на 31.07.2015 року: за тілом кредиту 1 336 гривень 32 копійки; за процентами 1 404 гривні 74 копійки; за пенею 600 гривень; за штрафом (фіксована та процентна складова) 768 гривень 86 копійок, а всього - 3 509 гривень 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в погашення витрат зі сплати судового збору 118 гривень 15 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Самчишина Н.В.

ОСОБА_4