Справа № 381/2365/15-ц Головуючий у І інстанції Осаулова Н. А.
Провадження № 22-ц/780/2742/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 27.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

УСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.02.2012 між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № В-3/0019/12/215/20, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості.

Вказував, що він виконав умови договору та надав Позичальнику кредит в сумі 20 000,00 грн. відповідно до видаткового касового ордеру № 49/3 від 11.02.2012 року.

Також зазначав, що 11.02.2012 року між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за №-3/0019/12/215/20, відповідно до якого відповідач зобов'язався солідарно з Позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань передбачених Договором.

Внаслідок невиконання позичальником умов договору виникла заборгованість.

Вказував, що при єдиному солідарному обов'язку Позичальника і Поручителя перед Позичальником, останній має право вимагати виконання обов'язку як спільно від Позичальника та Поручителя, так і від будь-кого з них окремо.

Тому, уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 9 901 грн. 76 коп., яка складається з процентів за період з 07.12.2013 року по 01.07.2015 року та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 9 901 грн. 76 коп., в стягненні судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 31.01.2014 року, яке вступило в законну силу, уже було стягнуто з нього на користь позивача 15 003 грн. 47 коп. заборгованості по процентам за вказаним спірним договором. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що 29 червня 2016 року позичальник ОСОБА_3 внесла в касу позивача 40 000,00 грн. на погашення заборгованості по кредитному договору, чим повністю погасила заборгованість по тілу та частково по процентам. Тому вважає, що суд першої інстанції, повторно стягуючи заборгованість по процентам, порушив норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованості на суму 9901,76 грн., суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 554 ЦК України, дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача до відповідача, як до поручителя, та погодився із розрахунком розміру заборгованості, наданим позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на положеннях чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено 11.02.2012 між КС «Центр фінансових послуг» (далі-позивач) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №В-3/0019/12/215/20.

Відповідно до п.3.1 Договору кредит мав надаватися Позичальнику у національній валюті, після підписання Договору, готівкою в касі Позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника.

Позивач виконав умови Договору та надав Позичальнику кредит в сумі 20 000,00 грн., а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером №49/3 від 11.02.2012 року. (а.с. 8).

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором, здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку 72% річних.

Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Договору Позичальник зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 11-го числа, кожного, місяця, а. також - сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1 п.п.3.3 Договору, що в свою чергу спричинило затримку повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором.

Відповідно до умов п. 2.4 Договору Позичальником було здійснено останній платіж 30.08.2012 року, з порушенням термінів внесення платежів, зазначених у Таблиці 1 п.п. 3.3 Договору, що в свою чергу спричинило затримку повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором, що підтверджуються розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору з якого також вбачається, що заборгованість перед позивачем за договором станом на день подачі позову складала 33 892,74 грн., з яких:

16 426, 49 грн. - заборгованість по сплаті, основної суми кредиту;

17 466,25 грн. - сума несплачених за період з 07.12.20.13 року по 29.05.2015 року процентів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 31.01.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №В-3/0019/12/215/20 в загальному розмірі 36 467,29 грн., з яких 15 003,47 грн. - становить розмір заборгованості по процентам за період з 31.08.2012 року по 06.12.2013 року. (а.с. 94-95)

Судом апеляційної інстанції встановлено також, що ОСОБА_3 з метою погашення заборгованості по кредитному договору внесла 40 000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 88 від 29 червня 2015 року. (а.с. 97)

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що вказаною сумою було повністю погашено заборгованість, яка є предметом позову, а саме: по тілу кредиту погашено 16 427,48 грн., а по прецентам погашено 23 572, 52 грн.

Зазначені доводи не можуть бути прийняті колегією суддів, як підстава для скасування рішення, оскільки вони спростовуються наступним. Позивач в суді першої інстанції подав заяву про уточнення позову з урахуванням внесеної ОСОБА_3 суми на погашення заборгованості - 40 000,00 грн. Представник позивача в суді апеляційної інстанції пояснив, що за рахунок сплачених ОСОБА_3 40 000 грн. було погашено заборгованість по сплаті основної суми боргу - 16 427, 49 грн., а також заборгованість по процентам в сумі 15 003, 47 грн. за період з 31.08.2012 року по 06.12.2013 року, яка стягнута за невиконаним рішенням Третейського суду від 31.01.2014 року. Крім того, в рахунок цих коштів частково погашена заборгованість по процентам за період з 07.12.2013 року по 01.07.2015 року - 8569, 05 грн. (40 000 - 16 427,49 - 15 003,47 - 8 569,05 = 0) Таким чином, залишок непогашеної заборгованості по процентам за період з 07.12.2013 року по 01.07.2015 року становить 9 901,76 грн., які і просив позивач стягнути з відповідача.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не навів детального мотивування підстав задоволення позовних вимог, однак це не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення, ухваленого із застосуванням правильних положень матеріального права.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: