У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2016 Справа №757/38991/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу Державної судової адміністрації України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

Державна судова адміністрація України (далі ДСА України) у жовтні 2015 року звернулася до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, вказуючи, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2007 року стягнуто з ДСА України в користь ОСОБА_2 страхові суми в розмірі 81703,20 гривень. На підставі вказаного рішення суду Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, яке повністю виконане ДСА України 28 грудня 2009 року в добровільному порядку. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 20 грудня 2012 року винесено постанову, якою з ДСА України стягнуто виконавчий збір. Зазначену постанову заявник вважає незаконною, оскільки на момент її винесення не було розпочато виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, та було наявне документальне підтвердження виконання ДСА України судового рішення в добровільному порядку.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року справу передано за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

В судове засідання представник ДСА України та старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 не зявилися, не повідомивши про причини неявки, хоча про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду скарги не подавали.

За вказаних обставин відповідно до ст. 386 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути скаргу в їхній відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення з таких підстав.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП №5375780 з виконання виконавчого листа у справі № 2-2138/07 виданого 20 липня 2007 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про солідарне стягнення з ДСА України в користь ОСОБА_2 страхових сум у розмірі 81703,20 гривень.

Як слідує з копії платіжного доручення № 763 від 28 грудня 2009 року, сума коштів у розмірі 81703,20 гривень у рахунок виплати за виконавчим листом сплачена в повному обсязі 28 грудня 2009 року.

10 грудня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення з боржника ДСА України 817,03 гривень виконавчого збору.

З цієї постанови слідує, що постановою державного виконавця від 23 жовтня 2007 року відкрито виконавче провадження з виконавчого листа № 2-2138/07, виданого 20 липня 2007 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ДСА України в користь ОСОБА_2 страхових сум у розмірі 81703,20 гривень, та запропоновано боржнику добровільно виконати рішення суду в семиденний термін з дня отримання даної постанови. Боржником у наданий строк виконавчий лист не виконано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із принципів діяльності органів державної виконавчої служби є законність (стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

На момент відкриття виконавчого провадження (23 жовтня 2007 року) діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ст. 24 якого державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 30 цього Закону (в редакції, чинній станом на 23 жовтня 2007 року) державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі №3-217гс14, яка в силу статті 360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами при застосуванні норм права.

Наведене узгоджується також із розясненнями, викладеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до яких витрати виконавчого провадження та виконавчий збір за постановою державного виконавця стягуються з боржника, якщо по-перше, останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по-друге, рішення було виконано примусово.

Матеріали даної скарги не містять жодного доказу про вчинення державним виконавцем будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа (заходів примусового виконання рішення відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження»). У судове засідання державний виконавець не зявилася, жодних доказів суду не надала.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що в оспорюваній постанові про стягнення виконавчого збору зазначено, що виконавчий документ про стягнення з ДСА України в користь ОСОБА_2 страхових сум у розмірі 81703,20 гривень виданий Печерським районним судом міста Києва, хоч фактично цей виконавчий лист виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на підставі рішення цього суду від 15 травня 2007 року, копія якого знаходиться в матеріалах скарги.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме відсутність доказів щодо здійснення заходів примусового виконання рішення, дають підстави для висновку про неправомірність винесення державним виконавцем 20 грудня 2012 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають до задоволення шляхом визнання дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо стягнення з ДСА України виконавчого збору протиправними та скасування постанови від 20 грудня 2012 року.

На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України, керуючись ст. ст. 210, 213, 386 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Державної судової адміністрації України на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 щодо стягнення з Державної судової адміністрації України виконавчого збору у виконавчому провадженні № 5375780.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1, винесену у виконавчому провадженні № 5375780, про стягнення з Державної судової адміністрації України виконавчого збору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя