У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

при секретарі Марченко Я.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення депозиту, розірвання договору банківського вкладу, відшкодування збитків та моральної шкоди з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (далі АТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів та повернення депозиту, розірвання договору банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-2).

З урахуванням уточнених 28 жовтня 2015 року позовних вимог позивач зазначав, що уклав з відповідачем декілька договорів банківського строкового вкладу:

- 4 червня 2014 року договір №335816/44554/370-14, згідно якого він вніс, а банк прийняв від нього 1 000 грн. на строк з 4.06.2014 р. по 9.06.2015 р. зі сплатою процентів за ставкою 23,5% річних;

- 14 липня 2014 року договір № 335816/52417/370-14, згідно якого він вніс, а банк прийняв від нього 100 доларів США на строк з 14.07.2014 р. по 19.07.2015 р. зі сплатою процентів за ставкою 11,5% річних;

- 3 листопада 2014 року договір № 300131/127029/370-14, згідно якого він вніс, а банк прийняв від нього 4 561 долар США на строк з 3.11.2014 р. по 8.11.2015 р. зі сплатою процентів за ставкою 13,5% річних;

- 4 листопада 2014 року договір № 300131/127727/370-14, згідно якого він вніс, а банк прийняв від нього 2 502 долари 80 центів США на строк з 4.11.2014 р. по 9.11.2015 р. зі сплатою процентів за ставкою 13,0% річних;

- 20 листопада 2014 року договір № 300131/135270/370-14, згідно якого він вніс, а банк прийняв від нього 9 405,00 грн. на строк з 20.11.2014 р. по 25.11.2015 р. зі сплатою процентів за ставкою 25,5% річних.

Термін дії договорів від 4.06.2014 р. та від 14.07.2014 р. сплинув, проте на його вимогу вклади йому не повернуті.

20 липня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. та повернення йому вкладу в строк до 3 серпня 2015 р., проте вклад йому не повернуто. Його пропозиція про повернення хоча б половини цього вкладу також не задоволена. В переоформленні цього вкладу на дочку банк йому також відмовив.

Станом на 28 жовтня 2015 року з банку підлягає стягненню за його п'ятьма вкладами з урахуванням процентів по цим вкладам, трьох процентів річних та індексу інфляції 240 315,85 грн., зокрема:

- за договором №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р.: сума вкладу - 1 000 грн.; проценти за користування вкладом за час прострочення повернення вкладу з 10.06.2015 р. по 28.10.2015 р. (за 141 день) за ставкою 23,5% річних - 71,26 грн.; три проценти річних за 141 день - 11,59 грн. та інфляційне збільшення за час прострочення - 8,70 грн., всього за вкладом - 1 091,55 грн.;

- за договором № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р.: сума вкладу - 100 доларів США, що за курсом долара еквівалентно 2 286 грн.; проценти за користування вкладом за час прострочення повернення вкладу з 20.07.2015 р. по 28.10.2015 р. (за 101 день) за ставкою 11,5% річних - 57,10 грн.; три проценти річних за 101 день - 18,98 грн., всього за вкладом - 2 362,08 грн.;

- за договором № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р.: сума вкладу - 4 561 долар США, що еквівалентно 104 264,46 грн.; проценти за весь час користування вкладом (з 4.11.2014 р. по 3.08.2015р. за ставкою 1% у зв'язку із достроковим поверненням вкладу) - 699,74 грн.; три проценти річних за 87 днів з 3.08.2015 р. по 28.10.2015 р. - 750,57 грн.; упущена вигода - 2 134,81 грн., які б він міг отримати за період з 3.08.2015р. по 28.10.2015р. у разі дострокового повернення йому вкладу на його вимогу до 3 серпня 2015 р. та розміщення отриманих коштів у сумі 4 000 доларів США на депозит у ПриватБанку з виплатою процентів за ставкою 12,5% річних, всього за вкладом - 107 849,58 грн.;

- за договором № 300131/127727/370-14 від 4 листопада 2014 р.: сума вкладу - 5 266 доларів 98 центів США, проценти за користування вкладом за період з 1.09.2015 р. по 16.09.2015 р. (до введення тимчасової адміністрації) за ставкою 13,0% річних - 23 долари 56 центів США, всього за вкладом 5 290 доларів 54 цента США, що за курсом станом на 17.09.2015 р. складає 115 439,58 грн.;

- за договором № 300131/135270/370-14 від 20 листопада 2014 р.: сума вкладу - 13 455,00 грн., проценти за користування вкладом за період з 1.09.2015 р. по 16.09.2015 р. (до введення тимчасової адміністрації) за ставкою 25,5% річних - 118,06 грн., всього за вкладом 13 573,06 грн.

Посилаючись на те, що 200 000 грн. йому у зв'язку з процедурою виведення банку з ринку має виплатити Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, решту суми - 40 315,85 грн., яка перевищує граничний розмір відшкодування коштів за вкладами та не гарантується Фондом, він вважає збитками, які банк йому завдав через те, що в порушення частини 2 ст. 1060 ЦК України на його вимогу не розірвав достроково договір № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. та не повернув йому навіть половину вкладу, внаслідок чого ці 40 315,85 грн. він втратив.

Просив:

1) стягнути з відповідача на його користь:

- суму вкладу за договором №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. у розмірі 1 000 грн., проценти за користування вкладом за прострочений строк за період з 10.06.2015 р. по 28.10.2015 р. - 71,26 грн., 3% річних за період з 10.06.2015 року по 28.10.2015 р. - 11,59 грн., інфляційні витрати за період з 10.06.2015 р. по 28.10.2015 р. у розмірі 8,70 грн., а всього 1 091,55грн.;

- суму вкладу за договором №335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. у розмірі 100 доларів США, що еквівалентно 2 286,00 грн., проценти за користування вкладом за прострочений строк за період з 20.07.2015 року по 28.10.2015 року - 57,10 грн., 3% річних за цей же період - 18,98 грн., всього 2 362,08 грн.;

2) розірвати достроково договір № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. та стягнути з відповідача на його користь суму вкладу за цим договором у розмірі 4 561 долар США, що еквівалентно 104 264,46 грн., проценти за користування вкладом за ставкою 1% у зв'язку з достроковим розірванням договору за період з 4.11.2014 р. по 3.08.2015 р. - 699,74 грн., 3% річних за період з 3.08.2015 по 28.10.2015 року - 750,57 грн., неотриманні доходи за період з 3.08.2015 по 28.10.2015 року - 2 134,81 грн., всього за вкладом 107 849,58 грн.;

3) стягнути з відповідача на його користь на відшкодування заподіяних збитків 40 315,85 грн. та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. (а.с. 31-35).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення депозиту, розірвання договору, стягнення понесених збитків, відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с. 65-66).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати.

Зазначав, що при ухваленні рішення судом не враховано, що обмеження, встановлене п. 1 частини 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо нездійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Вважає, що обмеження, встановлене п. 3 частини 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо не нарахування за весь час прострочення виконання банком грошових зобов'язань стосується лише індексу інфляції, а тому суд мав підстави для задоволення його позовних вимог про повернення вкладів, процентів за користування вкладами та трьох процентів річних за період до 17 вересня 2015 року (до введення тимчасової адміністрації).

З рішення суду не зрозуміло з яких підстав йому відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків (упущеної вигоди) відповідно до п. 2 частини 2 ст. 22 ЦК України та про відшкодування моральної шкоди.

Стягуючи з нього судовий збір, суд не врахував, що він є інвалідом війни і від сплати судового збору звільнений (а.с. 73).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач, посилаючись на те, що на теперішній час Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому відшкодовано за його вкладами 200 000 грн., відмовився від апеляційної скарги в частині своїх позовних вимог про повернення банківських вкладів за договорами № 335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. та № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р., про розірвання договору банківського вкладу № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 січня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківських вкладів за договорами № 335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. та № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р., розірвання договору банківського вкладу № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. закрито.

Позивач ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу в частині позовних вимог про відшкодування йому збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок невиконання банком своїх зобов'язань видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Представник відповідача - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому 29 грудня 2015 р. поштового відправлення - повістки про явку до суду 12 січня 2016 р. (а.с. 91). Представник відповідача причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» протягом 2014 року було укладено п'ять договорів банківського строкового вкладу:

- 4 червня 2014 року договір №335816/44554/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 1 000 грн. на строк з 4.06.2014 р. по 9.06.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 23,5% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 8);

- 14 липня 2014 року договір № 335816/52417/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 100 доларів США на строк з 14.07.2014 р. по 19.07.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 11,5% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 10);

- 3 листопада 2014 року договір № 300131/127029/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 4 561 долар США на строк з 3.11.2014 р. по 8.11.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 13,5% річних у день закінчення строку (а.с. 12);

- 4 листопада 2014 року договір № 300131/127727/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 2 502 долари 80 центів США на строк з 4.11.2014 р. по 9.11.2015 року зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 13,0% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 36); позивач поповнював вклад 9 січня 2015 р. на 100 доларів США (а.с. 37), 26 січня 2015 р. - на 2 664 доларів 98 центів США (а.с. 38);

- 20 листопада 2014 року договір № 300131/135270/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в національній валюті у сумі 9 405,00 грн. на строк з 20 листопада 2014 року по 25 листопада 2015 року зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 25,5% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 40); позивач поповнював вклад 20 листопада 2014р. на 800,00 грн., 28 листопада 2014 р.- на 1 500,00 грн., 2 грудня 2014 р. - на 950,00 грн., 3 грудня 2014 р. - на 800,00 грн. (а.с. 42-43).

9 червня 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому у зв'язку із закінченням строку банківського вкладу за договором №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. у сумі 1 000 грн. (а.с. 17).

20 липня 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому у зв'язку із закінченням строку банківського вкладу за договором № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. у сумі 100 доларів США (а.с. 16) та з заявою про дострокове у строк до 3 серпня 2015 р. повернення банківського вкладу за договором № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. у сумі 4 561 долар США (а.с. 15).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.09.2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким в АТ «Банк фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р. включно.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому повернення позивачу банківських вкладів має відбуватися у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вимоги позивача, який включений до списку вкладників, про повернення банківських вкладів поза межами процедури, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними і задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про відшкодування збитків та моральної шкоди не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Виходячи з зазначеного та враховуючи, що позивач підтримав свою апеляційну скаргу лише в частині позовних вимог про відшкодування йому збитків та моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість висновків суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди є правильним та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування збитків, позивач посилався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який в порушення вимог частини 2 ст. 1060 ЦК України не повернув на його вимогу достроково вклад у сумі 4 561 долар США за договором № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р., після відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми вкладів 200 000 грн. він за своїми п'ятьма договорами банківського вкладу недоотримає 40 315,85 грн., які вважає упущеною вигодою (а.с. 31-35).

В суді апеляційної інстанції позивач свій розрахунок збитків уточнив. Пояснив, що завдані йому відповідачем збитки складають 35 567,97 грн.

В уточненому розрахунку збитків позивач:

- не нараховує три проценти річних від простроченої суми за договорами № 335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р., № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р.;

- не нараховує інфляційне збільшення за час прострочення повернення вкладу за договором № 335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р.

- збільшив період (по 22.12.2015 р.), за який він просить стягнути проценти за користування вкладами за договорами № 300131/127727/370-14 від 4.11.2014 р. та № 300131/135270/370-14 від 20.11.2014 р.;

- збільшив період (по 20.11.2015 р. - день фактичного повернення вкладу), за який він просить стягнути проценти за користування вкладами за договорами № 335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. та № 335816/52417/370-14 від 14.07. 2014 р.;

- за договором № 300131/127029/370-14 від 3.11. 2014 р. збільшив період, за який він не отримав дохід (по 20.11.2015 р.) (а.с. 86-87).

Оскільки в уточненому розрахунку позивач вийшов за межі заявлених у суді першої інстанції вимог, апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Враховуючи, що постановою Правління НБУ від 17.09.2015 р. № 612 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 р. прийнято рішення № 171 про запровадження в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р., таким спеціальним законом, як правильно зазначив суд першої інстанції, є Закон України від 23.02.2012 р. № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким врегульована процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно зі статтею 2 цього Закону України тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (пункт 16); ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункт 6).

Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 3, 5 частини 5 під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п. 1); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку (п. 3); нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами (п. 5).

Враховуючи, що відповідно до ст. 611 ЦК України відшкодування збитків та моральної шкоди є правовими наслідками, а саме, фінансовими санкціями порушення відповідачем зобов'язань перед позивачем, як кредитором, вимоги позивача про відшкодування збитків та моральної шкоди мають розглядатися з урахуванням обмежень, встановлених частиною 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

З матеріалів справи встановлено, що на час звернення позивача до суду з цим позовом (21 серпня 2015 р.) та на час запровадження у банку тимчасової адміністрації (17 вересня 2015 р.) закінчився строк за договорами строкових банківських вкладів:

- №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 1 000 грн. на строк по 9.06.2015 р.;

- № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р., згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 100 доларів США на строк по 19.07.2015 року.

9 червня 2015 р. та 20 липня 2015 р. позивач звертався до банку з заявами про повернення йому у зв'язку із закінченням строків банківських вкладів за договорами №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. у сумі 1 000 грн. (а.с. 17) та № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. у сумі 100 доларів США (а.с. 16). Проте на час звернення до суду 21.08.2015р., за поясненнями позивача, вклади йому повернуті не були.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснив, що у зв'язку із процедурою виведення банку з ринку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому відшкодовано за його вкладами 200 000 грн. (частково кошти він отримав 20 листопада 2015 р., решту - 24 грудня 2015 р.).

Згідно пунктів 2, 3 договорів банківського строкового вкладу №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. проценти за користування коштами нараховуються та сплачуються банком протягом строку дії договору. Вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на вклад, протягом строку дії договору щомісячно у порядку та у строки, передбачені пунктами 4.2, 4.3.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Основні умови) (а.с. 8, а.с. 10).

Відповідно до п. 4.1.3. Основних умов нарахування процентів за вкладом проводиться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладнику або списанню з вкладного рахунка, що відповідає вимогам частини 5 ст. 1061 ЦК України.

Згідно пункту 6 договорів банківського строкового вкладу №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. після закінчення строку, визначеного договором, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.

Відповідно до п. 5.2. Основних умов у випадку бажання вкладника не продовжувати подальше розміщення вкладу банк закриває вкладний рахунок та рахунок для нарахування процентів за вкладом після закінчення строку дії договору та (або) повернення коштів вкладнику. Сплата процентів і повернення вкладу здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника у цьому ж банку в день настання дати повернення вкладу.

Тобто, умовами договорів банківського строкового вкладу №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. не передбачено нарахування процентів за користування вкладом в разі бажання вкладника не продовжувати подальше розміщення вкладу, зокрема за ставкою, встановленою в цих договорах на час дії договору.

Отже, виходячи з умов договорів банківського строкового вкладу №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р., відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за зазначеними договорами строкового банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений цими договорами банківського вкладу.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, які висловлені в постановах від 10 червня 2015 р. у справі № 6-36цс15, від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-1891цс15, які відповідно до ст. 3607 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

При цьому згідно з частиною другою ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договори №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р., № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. про банківські строкові вклади не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

Отже, після припинення зобов'язань за договором №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. про банківський строковий вклад , тобто з 10 червня 2015 р., а за договором № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. - з 20 липня 2015 року банк має нараховувати та сплачувати позивачу проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу і відповідно до п. 5 частини 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише до введення 17 вересня 2015 року тимчасової адміністрації.

Проте договір банківського рахунку позивачем суду не наданий, не надано ним суду і доказів щодо розміру процентів, що сплачуються АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вкладом на вимогу, щодо дати фактичного повернення йому грошових коштів та щодо розміру нарахованих банком процентів за цими двома вкладами за період з моменту припинення зобов'язань за договорами банківського вкладу по 17 вересня 2015 р. (дату введення тимчасової адміністрації).

Вимоги позивача про стягнення з банку в якості збитків процентів за користування грошовими коштами в розмірі, встановленому договорами про банківський строковий вклад №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. (23,5 % річних) та № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. (11,5 % річних), після закінчення строку дії договору про банківський строковий вклад до дня фактичного повернення банком вкладу не відповідають ні умовам зазначених договорів, ні вимогам закону.

Посилаючись на те, що у зв'язку із процедурою виведення банку з ринку йому повернуто 200 000 грн., що гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, позивач доказів які саме суми та за якими договорами про банківський строковий вклад йому виплачені, чи виплачені йому проценти за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договорів про банківський строковий вклад №335816/44554/370-14 від 4.06.2014 р. та № 335816/52417/370-14 від 14.07.2014 р. до дня фактичного повернення вкладу, незважаючи на пропозицію апеляційного суду, суду не надано.

На час ухвалення судом оскаржуваного судового рішення (26 листопада 2015 р.) вже після запровадження у банку тимчасової адміністрації закінчився також строк за договорами банківського вкладу:

- № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р., згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 4 561 долар США на строк по 8.11.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 13,5% річних у день закінчення строку (а.с. 12);

- № 300131/127727/370-14 від 4.11.2014 р., згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в іноземній валюті у сумі 2 502 долари 80 центів США на строк по 9.11.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 13,0% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 36); за цим договором позивач поповнював вклад 09.01.2015 р. на 100 доларів США (а.с. 37), 26.01.2015 р. - на 2 664 доларів 98 центів США (а.с. 38);

- № 300131/135270/370-14 від 20.11.2014 р., згідно якого позивач вніс, а банк прийняв від нього грошові кошти в національній валюті у сумі 9 405,00 грн. на строк по 25.11.2015 р. зі сплатою за час користування коштами у визначений період процентів за ставкою 25,5% річних, з правом отримувати проценти щомісячно (а.с. 40); за цим договором позивач поповнював вклад 20.11.2014 р. на 800,00 грн., 28.11.2014 р. - на 1 500,00 грн., 2.12.2014 р. - на 950,00 грн., 3.12.2014 р. - на 800,00 грн. (а.с. 42-43).

Заявляючи вимоги про стягнення в якості збитків процентів за користування зазначеними трьома вкладами за період до 17 вересня 2015 р., позивачем суду не надано доказів щодо розміру нарахованих банком процентів за цими вкладами на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (18 вересня 2015 р.) та що такі йому фактично не відшкодовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при виплаті суми 200 000 грн.

Що стосується вимог про стягнення в якості збитків за договором № 300131/127029/370-14 від 3.11.2014 р. не отриманого доходу в розмірі 2 134,81 грн., які б позивач міг отримати у разі дострокового повернення йому вкладу 3 серпня 2015 р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації, то такі також є недоведеними.

На теперішній час відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена розділом VIII «Ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Відповідно до частини 5 ст. 45 зазначеного Закону про свої вимоги до банку кредитори мають право заявити Фонду протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Інформація про відкликання банківської ліцензії та про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» опубліковано в газеті «Голос України» від 23 грудня 2015 р. № 242 (6246).

Тобто, у випадку, якщо вклади позивача, включаючи відсотки станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, перевищують гарантовану Фондом суму відшкодування за вкладами, позивач не позбавлений можливості в строк до 21 січня 2016 р. включно заявити про свої кредиторські вимоги до банку.

Задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до частини 4 ст. 52 Закону вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Отже, оскільки АТ «Банк «Фінанси та кредит» з 17 вересня 2015 року перебуває в процедурі виведення Фондом банку з ринку (тимчасової адміністрації, а тепер - ліквідації), задоволення вимог позивача щодо повернення вкладів, включаючи відсотки, може здійснюватися виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів, в тому числі у вигляді відшкодування збитків у зв'язку із неповерненням вкладів, поза межами процедури ліквідації банку.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог про відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 1.12.2005 р. № 3161-IV) при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист прав споживача та повернення депозиту, розірвання договору банківського вкладу, відшкодування збитків, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Крім того, відповідно до п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 19.05.2011 р. № 3390-VI) споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України від 19 травня 2011 р. № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Тобто, у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Враховуючи встановлені по справі обставини, підстави для застосування п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 19.05.2011 р. № 3390-VI) до спірних правовідносин відсутні. Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам закону.

Рішенням суду з позивача в дохід держави стягнуто судовий збір в сумі 1 759,60 грн. (а.с. 65-66).

Відповідно до частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно пункту 8 частини 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VІ «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VIII) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Статус позивача, як інваліда війни, підтверджується наданим ним посвідченням серія ААБ № 015603, виданим 11 грудня 2012 р. (а.с. 7).

Оскаржуючи рішення суду в частині помилкового стягнення з нього судового збору, позивач не врахував, що на час поданням ним апеляційної скарги ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 3 грудня 2015 р. виправлена допущена судом описка та абзац другий резолютивної частини рішення: «Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 1 759,60 грн.» викладено в наступній редакції: «Судові витрати по справі віднести за рахунок держави» (а.с. 70). Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про стягнення з нього судового збору, є безпідставними.

Суд першої інстанції ухвалив рішення в частині позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній позивачем частині - в частині позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова