Ухвала

іменем україни

08 серпня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Карпенко С.О., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь ОСОБА_4 компенсацію (оплату праці) за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя), 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) у розмірі 2 035,67 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДР» на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя), 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) у розмірі 1 620 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року у розмірі 267 845,77 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, доповнено резолютивну частину цього рішення абзацом 6 наступного змісту: «Сума стягнутих з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 коштів, визначена судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів».

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_4 працювала на посаді радника відділу індивідуального коучингу центру коучингу та супроводження Управління розвитку персоналом Департаменту управління персоналом у відповідача ПАТ КБ «НАДРА» та була звільнена з роботи наказом від 13 лютого 2009року № 79-п.

При звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі, не виплатив компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009 року.

Так, ОСОБА_4 до роботи у вихідні дні була залучена на підставі розпоряджень від 25 грудня 2008 року № 549 та від 06 січня 2009 року № 3.

Крім того, зі змісту поточних звітів за операціями по рахункам позивача у ПАТ КБ «Надра» за період з 26 грудня 2008 року по 29 січня 2009 року та з 30 грудня 2008 року по 26 грудня 2009 року вбачається, що 26 грудня 2008 року, тобто після видання розпорядження № 549 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 3 206 грн з призначенням: «зарахування коштів на відрядження». З цих же поточних звітів встановлюється, що 09 січня 2009 року, тобто після видання розпорядження № 3 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 8 900 грн з призначенням: «зарахування коштів на відрядження».

Також зі змісту поточних звітів судом встановлено факт перебування позивача в містах, визначених розпорядженням № 549 та № 3, та у визначений у них період: 27-30 грудня 2008 року, 12-28 січня 2009 року.

Наказів про грошову компенсацію позивачу роботи у вихідні дні або наказів про надання позивачу інших днів відпочинку за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року відповідач суду не надав. Відповідно до наказу від 13 лютого 2009 року № 79-п про звільнення позивача з роботи, їй не було виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні у грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої її було залучено під час роботи але виконання якої відповідачем не було обліковано та оплачено всупереч вимогам ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу, згідно якої робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73 КЗпП України) оплачується у подвійному розмірі. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

У частині 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши обставини фактичного перебування позивача у відрядженні в заявлені періоди, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, що відповідає висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-176цс15.

При цьому відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів на спростування вказаних обставин. Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів також не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суди попередніх інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення, а тому підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана С.О. Карпенко О.В. Кафідова