АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/458/14-ц Номер провадження 22-ц/786/118/16Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2015 року

та апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, Шишацької державної нотаріальної контори Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Куйбишевська сільська рада Шишацького району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на них в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила поновити строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, як такий, що пропущений з поважних причин; встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №512813 ОСОБА_5; встановити факт, що померла ОСОБА_5 є її матірю; визнати недійсним заповіт, посвідчений Баранівською сільрадою Шишацького району Полтавської області від 18 грудня 2007 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане нотаріусом Шишицької нотаріальної контори 29 жовтня 2009 року, реєстровий номер 1382 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,32 га, розташовану на території Баранівської сільради Шишацького району Полтавської області; визнати недійсними та скасувати державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,32 га серії ЯЛ №633870 та серії ЯЛ №633871, розташованої на території Баранівської сільради Шишацького району Полтавської області; визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? частину земельних ділянок площею 0,16 га, що знаходяться на території Баранівської сільради Шишацького району Полтавської області та право власності на ? частину земельної ділянки (паю) площею 1,25 га, що знаходиться на території Куйбишевської сільради Шишацького району Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 22.03.2009 року померла її мати ОСОБА_5, після чого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,32 га в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ПЛ №015485.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 18.12.2007 року, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 Вказує, що про даний заповіт вона дізналася у 2011 році.

На підставі заповіту ОСОБА_2 29.10.2009 року в Шишацькій державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,32 га, яка знаходиться на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області.

У 2012 році їй також стало відомо про те, що ОСОБА_5 також була власницею земельного паю площею 2,5 га, що розташований на території Куйбишевської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р1 №512813. Вказує, що у вказаному державному акті не вірно зазначено по батькові її матері, при цьому, цю помилку неможливо виправити, у звязку зі смертю ОСОБА_5

Вважає оспорюваний заповіт, а також свідоцтво про право на спадщину за даним заповітом на земельну ділянку площею 0,32 га та державні акти, що видані на імя ОСОБА_2 незаконними та такими, що підлягають скасуванню , у звязку з тим, що заповіт був підписаний сторонньою особою, а не спадкодавцем, а свідки для посвідчення даного заповіту посадовою особою Баранівської сільської ради не запрошувалися.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту належності Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, про встановлення факту родинних відносн, про визнання права власності в порядку спадкування залишено без розгляду.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2015 року з урахуванням додаткового рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом та державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки він пропущений з поважних причин.

Встановлено нікчемність одностороннього правочину заповіту ОСОБА_5 від 18 грудня 2007 року, посвідченого секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області ОСОБА_6 за реєстровим №64.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане нотаріусом Шишацької нотаріальної контори 29.10.2009 року, реєстровий №1382 (спадкова справа №158 від 19.08.2009 року) на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,32 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, що належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІ-ПЛ №015485, виданого на підставі рішення сесії Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 04.04.1994 року.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633870 від 29.11.2012 року, виданий відділом Держкомзему у Шишацькому районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №633871 від 29.11.2012 року, виданий відділом Держкомзему у Шишацькому районі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2009 року за №1382 на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0700 га, що розташована в с. Баранівка Шишацького району Полтавської області та призначена для ведення особистого селянського господарства.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційному порядку рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2015 року оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

В апеляційному порядку додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року оскаржила представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати його в частині відмови у стягнення судових витрат у звязку з отриманням правової допомоги, витрат на проїзд, пальне та рекомендовані повідомлення на користь ОСОБА_3, та ухвалити в цій частині нове рішення про їх стягнення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 померла 22 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 23 березня 2009 року (т.1 а.с. 101). Як вбачається з довідки виконкому Баранівської сільради № 213 від 23 вересня 2009 року, останнім місцем проживання померлої було с. Баранівка Шишацького району Полтавської області, де вона проживала одна.

З матеріалів справи вбачається і сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.а.с.91-92,95,96,99, т.2 а.с.56, а.а.11-13 Спадкової справи №158 від 19.08.2009 року).

За життя, а саме 18 грудня 2007 року, ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона по закону матиме право ОСОБА_2

ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлої матері шляхом подання заяви до нотаріальної контори, отримала свідоцтво про спадщину за заповітом і на підставі цього оформила державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,32 га серії ЯЛ №633870 та серії ЯЛ №633871 (т. 2 а.с. 4, 50-51).

ОСОБА_3 є непрацездатною за віком, а тому згідно зі ст. 1241 ч1 ЦК України має обовязкову частку у спадщині.

Проте, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщину не прийняла.

Так, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як підтверджується довідкою виконкому Баранівської сільради № 213 від 23 вересня 2009 року ОСОБА_3 з матірю не проживала. Окрім того, вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 вважається такою, що не прийняла спадщину, а відтак її права відповідачами не порушувалися.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 судом першої інстанції не було зясовано чи порушувалися відповідачами права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 3 ч.1, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13 відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем, який не прийняв спадщину, не доведено, що її права та інтереси було порушено, а тому відсутні підстави для задоволення її позову.

Окрім того, ОСОБА_3 було пропущено строк позовної давності, про що було зазначено в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що заповіт на користь ОСОБА_2 було складено 18 грудня 2007 року, ОСОБА_5 померла 22 вересня 2009 року, то з урахуванням шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, який закінчився 22 вересня 2009 року, ОСОБА_3 мала право на звернення в суд до 22 вересня 2012 року.

Посилання місцевого суду на переривання строку позовної давності на підставі ч.2 ст. 264 ЦК України, у звязку зі зверненням ОСОБА_3 із позовом про визнання заповіту недійсним у листопаді 2012 року є помилковим, оскільки строк позовної давності на час звернення до суду минув, а відтак не міг бути перерваний.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що позивачем не було доведено порушення її прав та інтересів з боку відповідачів, її позовні вимоги не підлягають до задоволення у звязку з їх недоведеністю.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, та додаткове рішення, які відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 378,51 грн.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, судові витрати, понесені нею, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2015 року та додаткове рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, Шишацької державної нотаріальної контори Полтавської області про поновлення строку для звернення до суду, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 378,51 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: