Справа № 647/372/16-ц
№ провадження 2/647/186/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі :головуючого - судді Кириленко М.О.

за участю секретаря - Онус О.О.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом фермерського господарства «Житниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою самовільно зайнятою, стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство «Житниця» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою самовільно зайнятою, стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, а також пояснила суду, що фермерське господарство «Житниця» являється користувачем земельної ділянки площею 175,30 га. Відповідачами на протязі 2013-2015 років самовільно використовується 0,36 га, переданої в користування фермерського господарства, земельної ділянки. Просить суд усунути перешкоди в користуванні орендованою земельною ділянкою та відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки, скільки відповідачі в добровільному порядку відмовляються.

В судових засіданнях голова фермерського господарства «Житниця» ОСОБА_4 позов підтримала та просила його задовольнити, в повному обсязі та надала аналогічні пояснення.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи у встановленому законом порядку повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту право подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та про зобов'язання відповідачів не вчиняти перешкод позивачу у користуванні орендованою земельною ділянкою, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2007 року укладено договір оренди ( а.с. 18 20), проведено державну реєстрацію права оренди позивача, 16 червня 2015 року згідно акту обстеження №0008 (а.с.14).

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі»).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі).

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі).

В силу п. «д» ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. з наступними змінами «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, доказуванню підлягає: факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір вартості неодержаної позивачем на належній йому земельній ділянці сільськогосподарської продукції, обчисленої за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю.

В силу вимог ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування позовних вимог покладається на позивача.

Факт самовільного зайняття відповідачами земельної ділянки протягом 2013-2015 років не встановлено судом.Суд не прийняв до уваги наданий позивачем акт враховуючи, що останній не містять жодних відомостей щодо площі, форми та достеменного розташування на місцевості певної земельної ділянки, яку слід вважати самостійно зайнятою відповідачами, і тим більше не стосується періоду з 2013-2015 роки. Межі на місцевості орендованої фермерським господарством земельної ділянки не встановлені.

До того ж, матеріали справи не містять доказів того, що після укладання договору оренди земельної ділянки позивачу земельна ділянка була передана, тобто позивач отримав право користування нею у передбаченому законом порядку.

Разом з тим, розраховуючи розмір неотриманих доходів, позивачем не наведено доказів урожайності саме на спірній земельній ділянці та доказів розміру витрат сільськогосподарського виробництва, що є обов'язковим при з'ясуванні розміру неотриманих доходів при самовільному зайнятті земельної ділянки.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості як витрат, пов'язаних із виробництвом щодо вирощування сільськогосподарської продукції на орендованій земельній ділянці, так і врожайності у даному господарстві і ринкової вартості продукції, позивачем не доведено розмір заподіяної йому самовільним зайняттям відповідачами земельної ділянки, що перебуває в оренді, шкоди (збитків).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, у всіх позовних вимогах позивача відмовлено в повному обсязі, у зв'язку з цим, судовий збір в його користь до стягнення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Кириленко