Справа № 164/882/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Провадження № 22-ц/773/1204/16 Категорія: 57 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ПП «Брок-Авто» - Вічинюка М.А.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства «Брок-Авто», ОСОБА_3 про захист прав споживача за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 21 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 21 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПП «Брок-Авто», ОСОБА_3 про захист прав споживача відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Маневицького районного суду Волинської області від 21 червня 2016 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник відповідача ПП «Брок-Авто» - Вічинюк М.А., відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, кожен окремо, апеляційну скаргу заперечили.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ПП «Брок-Авто» - Вічинюка М.А., відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме ПП «Брок-Авто» та ОСОБА_3 було порушено його права.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у 2005 році придбав легковий автомобіль «Mazda-626», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який зареєстрував в органах Державтоінспекції згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 жовтня 2005 року серії НОМЕР_4 (а.с. 4).

21 березня 2012 року відповідач ОСОБА_3 видав довіреність, яка посвідчена державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області, якою уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпоряджатись, у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (позичку), заставити, зняти, поставити на облік в органах ДАІ автомобіль «Mazda-626», 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 47).

Довіреністю від 19 квітня 2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Шум І.О., ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_9 представляти інтереси ОСОБА_3 з приводу продажу та всіх інших юридично-значимих дій щодо автомобіля «Mazda-626», 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 46).

3 грудня 2013 року позивач придбав вказаний автомобіль, вартістю 34548 грн., на підставі довідки-рахунка, виданої ПП «Брок-Авто» (а.с. 3).

Як вбачається з листа Луцького відділу ГУНП у Волинській області від 9 листопада 2015 року за фактом зміни маркувального позначення кузова автомобіля марки «Мазда-626» р.н. НОМЕР_1, належного ОСОБА_5, 6 грудня 2013 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004932 за ст. 290 КК України, досудове розслідування проводиться слідчим СВ Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області (а.с. 70).

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

3 грудня 2013 року між ОСОБА_3 в особі його повноважного представника ОСОБА_9 та ПП «Брок-Авто» відповідно до ст. 1011 ЦК України було укладено договір комісії щодо передачі на реалізацію легкового автомобіля «Mazda-626», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який зареєстрований в органах Державтоінспекції за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 жовтня 2005 року серії НОМЕР_4.

Цього ж дня між ПП «Брок-Авто» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля (ст. 655 ЦК України).

В процесі постановки транспортного засобу на облік в органах Державтоінспекції з'ясувалося, що наявні дані, які свідчать про зміни маркувального позначення кузова автомобіля, у зв'язку з чим і виник даний спір.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений ОСОБА_5 правочин не визнавався судом недійсним та не розривався.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ствердив, що не заперечує право власності ОСОБА_5 на спірний транспортний засіб.

За таких обставин, враховуючи, що правочин є чинним, правові підстави для застосування такого способу захисту прав позивача як стягнення коштів з комітента відсутні.

Відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки у спірних правовідносинах обидва виступали як приватні особи.

Відносини між сторонами є договірними. Позивач не довів, що за умовами укладеного правочину було обмумовлено можливість відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення із ПП «Брок-Авто» комісійної винагороди, то вказана грошова сума надійшла від ОСОБА_3, про що свідчить виписка по рахунку, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 162).

У позовній заяві позивач покликається на норму ст. 662 ЦК України, яка передбачає обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, проте фактична передача транспортного засобу покупцю сторонами не оспорюється.

Позивач не довів суду, на якій підставі він має право на стягнення грошових коштів за умов наявності нерозірваного та дійсного правочину, укладеного щодо спірного майна.

Обставини справи щодо передачі автомобіля на комісію за довіреністю не стверджують підставність позовних вимог про стягнення грошових коштів.

У рішенні суду першої інстанції містяться норми матеріального права, на підставі яких вирішено справу, та норми процесуального права, якими керувався суд при ухваленні рішення, як того вимагається п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі наведеного, враховуючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильного по суті рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 21 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді