Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5146/14-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Зарицької Г.В.,

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.,

за участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість в сумі 11 000 грн. та понесенні судові витрати. В обґрунтування вимог зазначав, що 30.10.2012 р. та 21.03.2013 р. відповідачка від позивача ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 5 000 грн і 6 000 грн у борг за договором позики на строк до 01.05.2014 р., що підтверджується копіями квитанцій про переказ грошових коштів на особовий розрахунковий рахунок ОСОБА_3 Доказами укладення договору позики і передачі грошових коштів є копії вказаних квитанцій, що долучені до позовної заяви. В порушення умов договору в установлений строк до 01.05.2014 р. відповідачка борг не повернула, а тому просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 18 лютого 2015 року заочне рішення суду першої інстанції було скасовано, а позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11 000 грн. позики.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Житомирської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 30.10.2012 р. та 21.03.2013 р. позивач ОСОБА_2 переказав ОСОБА_3 5 000 грн та 6 000 грн відповідно, про що свідчать копії квитанцій №38330666 від 30.10.2012 р. та №47819817 від 21.03.2013 р. (а.с.8).

У порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що вищевказані грошові кошти були переказані ним відповідачці ОСОБА_3 на виконання умов укладеного між ними договору позики. Так, у наведених квитанціях у графі призначення платежу зазначено: «поповнення ПК (персональної картки) MasterCart в НВ ОСОБА_3О.».

Письмовий договір позики чи розписка позичальника позивачем до суду першої інстанції не надавалися.

Що стосується копії розписки від 20.04.2013 року, яка направлена позивачем до суду апеляційної інстанції (а.с.23), то колегія суддів вважає, що вона не є належним доказом, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_3 заперечуючи проти позову, зазначала, що з позивачем ОСОБА_2 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_2 заборгував їй 11 000 грн, які повернув згідно з квитанціями від 30.10.2012 р. та 21.03.2013 р. Розписку від 20.04.2013 року, за змістом якої ОСОБА_3 зобов'язалася повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 11 000 грн до 01.05.2013 р. вона не підписувала. З метою призначення в справі почеркознавчої експертизи просила суд витребувати у відповідача оригінал зазначеної розписки.

Протокольною ухвалою апеляційного суду від 22.06.2016 року клопотання відповідачки було задоволено, витребувано у позивача оригінал розписки.

Інформація щодо витребування оригіналу розписки та повідомлення про час і місце проведення наступного судового засідання на прохання позивача надсилалися апеляційним судом на його електронну адресу 30.06.2016 р. (а.с.122, 123, 125), а також рекомендованим листом. Електронна пошта була доставлена, а рекомендований лист повернувся за незатребуванням.

Таким чином, будучи поінформованим щодо витребування оригіналу розписки та про час і місце наступного судового засідання, ОСОБА_2 оригінал розписки до суду не направив.

За положеннями ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 не посилався на розписку від 20.04.2013 р., не надав оригінал цієї розписки ні до суду першої інстанції, а ні на вимогу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт укладення між ним та відповідачкою договору позики, а тому вважає що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді