Справа №487/833/16-ц 02.08.2016 02.08.2016 02.08.2016
Провадження №22-ц/784/1821/16 Суддя по 1 інстанції Карташова Т.А. Категорія 5 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

2 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 червня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання за ним права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказував, що вказана двокімнатна квартира у 1968 році Херсонським загоном воєнізованої охорони Одеської залізної дороги була надана в користування сімї його рідної баби ОСОБА_4 та діду ОСОБА_5

ОСОБА_4, після смерті діда, уклала 15 березня 1991 року з Херсонським загоном воєнізованої охорони Одеської залізної дороги договір купівлі продажу спірної квартири в простій письмовій формі й на виконання його сплатила 168 рублів. Однак вказаний договір не був належно оформлений і право власності не було зареєстровано за його бабкою.

Він є законним користувачем зазначеної квартири, оскільки проживав в ній з народження разом із бабусею та своїми батьками, а після їх смерті продовжує там проживати разом зі своєю сімєю.

Посилаючись на те, що в зазначеній квартирі він на законних підставах безперервно проживає, відкрито володіє та користується нею понад десять років, квартира не має власника та є безхазяйним майном, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 9 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Так, за змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як розяснено у п. 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією із обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18 жовтня 2003 року та на час звернення до суду зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, а не в квартирі АДРЕСА_3, як зазначено в його позовній заяві.

Зазначене підтверджується записами у будинковій книзі на цей будинок та даними його паспорта (а.с. 18-23, 31).

Докази на підтвердження того, що позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, в матеріалах справи відсутні.

Згідно із Інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20 липня 2016 року відомості щодо власника житлового будинку (квартир) як по провулку по провулку Транспортному, 23 Б в м. Миколаєві, відсутні (а.с.74-76).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав копію договору купівлі продажу, укладеного 15 березня 1991 року між ОСОБА_6 та Херсонським загоном воєнізованої охорони Одеської залізної дороги в простій письмовій формі, не завірений печаткою підприємства, а також копію квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату «ОСОБА_4А.» 168 рублів Херсонському загону воєнізованої охорони Одеської залізної дороги (а.с. 5, 6).

Однак, зі змісту цього договору вбачається, що Херсонський загін воєнізованої охорони Одеської залізної дороги надає послуги квартиронаймачеві ОСОБА_6 (замість ОСОБА_4А.) щодо оформлення документації та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 ( за іншою адресою, ніж зазначена позивачем). Іншого цей договір не містить, як і істотних умов договору купівлі-продажу.

Разом із тим, із відповіді ОСОБА_3 МБТІ від 27 липня 2016 року, отриманої на запит апеляційного суду вбачається, що технічна інвентаризація за адресою м. Миколаїв провулок Транспортний № 23-Б (такої адреси не існує).

Натомість за адресою м. Миколаїв провулок Транспортний, № 23-А розташований багатоквартирний будинок, кожна квартира якого є окремим обєктом нерухомого майна - інвентарна справа № 21497 ( а.с. 78-99).

Апеляційним судом витребувана та досліджена інвентарна справа № 21497 на житловий будинок по провулку Транспортному № 23-А в м. Миколаєві, розпочата 15 листопада 1990 року (дата проведення первинної інвентаризації), а наступні поточні інвентаризації житлового будинку проводилися 21 жовтня 1991 року та 30 серпня 1995 року.

Із цієї інвентаризаційної справи вбачається, що за адресою по провулку Транспортному № 23-А в м. Миколаєві знаходиться одноповерховий багатоквартирний житловий будинок, забудови 1932 року, який складається із двох житлових будинків (на плані «А-1», площа забудови якого 287,2 кв. м, в ньому знаходилося 5 квартир, а також житловий будинок «Б-1», площею забудови 70,5 кв. м, в якому знаходилося 2 квартири). Багатоквартирний житловий будинок відносився до відомчого житлового фонду, вперше був зареєстрований за Херсонським загоном воєнізованої охорони Одеської залізної дороги на підставі реєстраційного посвідчення від 3 січня 1991 року.

Протягом 1996-1997 років за розпорядженням служби приватизації Херсонського загону воєнізованої охорони Одеської залізної дороги проводилась приватизація квартир їх наймачами відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», які перейшли у приватну власність фізичних осіб (в подальшому успадковувались, відчужувались). Під час здійснення приватизації виготовлялася технічна документація на кожну із квартир, із зазначенням її номеру.

Багатоквартирний житловий будинок (без зручностей) знаходиться на території Заводського району м. Миколаєва, проте доказів на підтвердження того, що він перебуває на балансі та обслуговуванні структурних підрозділів ОСОБА_3 міської ради відсутні. Як відсутні й докази на підтвердження того, що мешканцям цього будинку надаються комунальні послуги. Зазначено, що будинок забезпечений лише електропостачанням, послуги щодо цього надає ПАТ «Миколаївобленерго», укладаючи індивідуальні договори з власниками квартир.

В матеріалах інвентаризаційної справи міститься довідка (без дати її видачі) Херсонського загону воєнізованої охорони Одеської залізної дороги про те, що зазначена установа не видає довідки-характеристики на відчуження квартир по провулку Транспортному, № 23-А в м. Миколаєві, оскільки будинок не перебуває у них на балансі 10 років. Після приватизації квартир, багатоквартирний будинок мав бути переданий на обслуговування ЖЕУ або міськради, але цього не відбулося (а.с. 82).

До того ж, квартира АДРЕСА_5 станом на 13 липня 2004 року належала на праві приватної власності ОСОБА_7 (а.с. 97, 99).

Позивач з 18 жовтня 2003 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належить на праві власності його дружині ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого17 липня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 89,91).

Отже, як вбачається із пояснень позивача та поетажного плану житлового будинку № 23-А по провулку Транспортному (а.с.79), позивач фактично претендує на житлову кімнату № 2-3, площею 10,8 кв.м, житлову кімнату № 2-2, площею 6 кв.м, кухню № 2-1, площею, 3,5 кв. м ( які розміщені в будинку під ОСОБА_9. «Б-1»).

Матеріали інвентаризаційної справи не містять документів щодо виділення спірних приміщень в окрему адресу, зазначену позивачем.

Зазначені приміщення у багатоквартирному житловому будинку розміщені поряд із квартирою № 3 по провулку Транспортному, 23-А, яка належить на праві власності дружині позивача - ОСОБА_8.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а вирішити спірне питання пропонує на розсуд суду (а.с. 49, 102).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, позивач виходив з того, що спірні приміщення пройшли інвентаризацію в МБТІ, виділені в окрему адресу і є безхазяйним майном. Проте, зазначене не підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ , яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування. на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

При вирішенні питання, чи відповідає порядок володіння спірним майном визначенню набувальна давність, слід враховувати, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу відомий попередній титульний власник багатоквартирного будинку, яким був Херсонський загін воєнізованої охорони Одеської залізної дороги, як і теперішні власники квартир багатоквартирного будинку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач володіє спірним нерухомим майном ( яке не виділене в окрему адресу) за волею власника і знає хто є власником майна. Тоді як застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстав) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю (майном), тому вибраний позивачем спосіб захисту не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову повязані з невірним тлумаченням зазначеної норми права, тому не спростовують висновків суду першої інстанції.

Хоча суд першої інстанції й не повно зясував фактичні обставини справи, проте згідно із ч. 2 ст. 303 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: