АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/989/16 Справа № 199/5119/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.32) до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позивач вказував на те, що 07 листопада 2006 року відповідач позичив у нього 124 500 грн., про що надав власноруч написану розписку. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не бажає виконувати прийнятті на себе зобов'язання щодо повернення боргу, позивач просив стягнути з нього вказану суму.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення як незаконного та про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зі справи вбачається, що 07 листопада 2006 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача 124 500 грн. і зобов'язався повернути їх в строк зазначений у договорі, що підтверджується його розпискою (а.с.33).

Укладений між сторонами договір був усним, строк повернення позики договором встановлений не був. Даний факт визнали в суді апеляційної інстанції представники сторін.

Встановивши, що неодноразово протягом 2015 року позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу але зобов'язання відповідача залишилось не виконаним, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував від позивача ніяких вимог, не є підставою для скасування рішення, оскільки відповідач був обізнаний про звернення позивача у липні 2015 року до суду з даним позовом, приймав участь у справі через своїх представників і мав достатньо часу до ухвалення оскарженого рішення для виконання взятого зобов'язання.

Посилання апеляційної скарги на неправильне визначення судом початку перебігу строку позовної давності, який закінчився 07 грудня 2009 року, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором позики, позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватися з моменту настання строку повернення коштів.

Оскільки строк повернення ОСОБА_2 позики встановлений не був, а вимоги про поверненння боргу ОСОБА_3 заявив у 2015 році, строк позовної давності не закінчився.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

ОСОБА_4