Справа № 199/1657/15-ц
Провадження № 2/0202/1815/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року задоволено його позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа - ТОВ Агенство Сонячне місто про стягнення коштів. З метою забезпечення даного позову ухвалою суду від 14 квітня 2010 року була накладена заборона на відчуження належного відповідачам нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1Правда, яка належить відповідачу ОСОБА_2 Зазначена ухвала була зареєстрована в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 15.04.2010 року за вх. № 1197 та в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22.04.2010 року за вх. № 6629. Проте під час примусового виконання рішення про стягнення коштів виявилося, що 3 липня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору-купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, здійснила відчуження вищевказаної квартири ОСОБА_3 Позивач вважає, що в порушення Закону України Про нотаріат при оформленні договору купівлі-продажу не була отримана довідка з КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про наявність заборони відчуження нерухомого майна. Крім того, відповідач ОСОБА_2 під час вчинення правочину свідомо ввела нотаріуса в оману, оскільки була обізнана про вжиті судом заходи забезпечення позову, про свідчить її участь у судових засіданнях, ознайомлення зі справою. За цих підстав позивач просить визнати укладений 3 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2Правда у м. Дніпропетровську недійсним та скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно відповідно до цього договору.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно у задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи у судовому засіданні представник позивача позов підтримав, крім того зазначила, що під час посвідчення 3 липня 2013 року правочину купівлі-продажу нотаріус мав витребувати з КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації відомості щодо наявності заборони відчуження квартири, але цього не зробив, та відповідач свідомо здійснила відчуження належної їй квартири з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов'язань перед позивачем, оскільки її представник знайомився з матеріалами цивільної справи, а тому відповідачу було достовірно відомо про встановлену судом заборону.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що під час посвідчення правочину нотаріус діяв відповідно до діючих нормативно-правових актів, якими не передбачено обов'язкове надання довідки КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації при оформленні договору купівлі-продажу, а в державному реєстрі на момент посвідчення правочину будь-яка заборона на відчуження квартири була відсутня. Зазначив, що відсутні належні докази про вручення ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2010 року про заборону на відчуження майна ОСОБА_2 Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася за своїм зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про причину неявки суд не повідомила, заперечень проти позову суду не надала, тому справу розглянуто за її відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за їх відсутності.

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не зявився. Про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представників, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи №2-1320/11, провадження 2/401/423/12 вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа ТОВ Агентство Сонячне місто про стягнення грошових коштів, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 303 364 грн.

З метою забезпечення вказаного позову ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 квітня 2010 року була накладена заборона на відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачам, у тому числі належної відповідачу ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2Правда в місті Дніпропетровську.

Зазначена ухвала була зареєстрована в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 15.04.2010 року та в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22.04.2010 року.

Також судом встановлено, що 3 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, на підставі якого ОСОБА_2 здійснила відчуження належної їй квартири АДРЕСА_2Правда в місті Дніпропетровську ОСОБА_3

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним вказаного договору, позивач посилається на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 при укладенні правочину свідомо не повідомила про існування заборони на відчуження належного їй нерухомого майна, крім того, при посвідченні правочину не було перевірено наявність заборони відчуження нерухомого майна в КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до частини 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз зазначених положень закону свідчить, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже за вимогами закону при вирішенні спору про визнання недійсним договору, вчиненого під впливом обману, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману.

Проте у судовому засіданні не було доведено укладення 3 липня 2013 року договору купівлі-продажу квартири під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_2 внаслідок замовчування нею існування обставин, які перешкоджали вчиненню правочину. Доказів на підтвердження цього суду не надано.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пп. 2.1 пункту 2 глави 2).

Як вбачається з матеріалів справи, при посвідченні 3 липня 2013 року договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначені вимоги нотаріусом були дотримані.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 3 липня 2013 року відомості про заборону відчуження або арешт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2Правда були відсутні, а діючими на той момент нормативно-правовими актами не було передбачено обов'язкове надання довідок бюро технічної інвентаризації.

Суд звертає увагу, що на час забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, належного відповідачу, питання ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та реєстрації обтяження об'єкта нерухомого майна регулювалися наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року № 85/5 Про затвердження Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Разом з тим, реєстрація обтяження належного відповідачу ОСОБА_2 нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не була здійснена.

З досліджених судом матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа ТОВ Агентство Сонячне місто про стягнення грошових коштів вбачається, що ухвала суду від 14 квітня 2010 року була направлена в одному примірнику на виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, який повернутий 22.06.2010 року до суду разом з постановою про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2010 року. Відповідно до зазначеної постанови ухвала суду від 14 квітня 2010 року була виконана державним виконавцем лише щодо боржника ОСОБА_5 В той час як дані щодо виконання цієї ухвали державним виконавцем стосовно боржника ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. Як і відсутні належні докази вручення цієї ухвали відповідачу ОСОБА_2

Та обставина, що ОСОБА_2 була обізнана про наявність ухвали про накладання заборони на її майно, з огляду на те, що дана ухвала не була виконана у встановленому законом порядку та сам позивач не прослідкував упродовж тривалого часу до укладання угоди про її належне виконання не може давати підстави для визнання угоди недійсною.

Зважаючи на це, не заслуговують на увагу доводи, викладені в позовній заяві щодо свідомого введення відповідачем ОСОБА_2 в оману нотаріуса під час вчинення правочину, оскільки фактично заборона на відчуження належного відповідачу нерухомого майна з 2010 року накладена не була.

Враховуючи, що на момент вчинення правочину на належну відповідачу квартиру не була накладена заборона відчуження та позивачем не доведено, що відповідач, знаючи про встановлену заборону, все ж таки навмисно продала належну їй квартиру для того, щоб уникнути майнових зобовязань, підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст. ст. 23, 203,215,230 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 58, 59, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар