АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/5006/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Остапчук Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з ОСОБА_4 він має двох малолітніх дітей- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те, що він матеріально забезпечує дітей, створює усі умови для їхнього розвитку, має власне житло, а відповідач створила нову сім'ю, не приділяє уваги дітям і не виконує свої батьківські обов'язки, позивач просив визначити місце проживання малолітніх дітей з ним.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею, мотивуючи свої вимоги тим, що в інтересах дітей найкращим є проживання саме з матір'ю, а не з батьком. Визначення місця проживання дітей з батьком нанесе непоправної шкоди їхньому здоров'ю.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховану ту обставину, що відповідач добровільно залишила малолітніх дітей на утриманні батька, та тривалий час не брала участі у їх вихованні. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Печерської районної держаної адміністрації від 13 липня 2015 року, щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком, не з'ясував особисту прихильність дітей до кожного з батьків та проігнорував докази на підтвердження таких обставин.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представники доводи апеляційної скарги,з підстав в ній викладених, підтримали та просили її задовольнити.

Представник Служби у справах дітей проти апеляційної скарги не заперечувала.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник проти апеляційної скарги заперечували,просили її відхилити,вважаючи що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 25 березня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей:ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що батьки проживають за різними адресами.

Встановлено, що неповнолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається за кордоном, з березня 2015 року донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає з батьком.

Як позивач, так і відповідач за місцем свого проживання створили належні умови для проживання дітей, працюють, за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно.

Вирішуючи спір між сторонами судом встановлено, що сторони по справі, батьки малолітніх дітей, позитивно характеризуються, мають відповідний дохід, та обидва мають можливість забезпечити інтереси дитини.

Відмовляючи в задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд першої інстанції виходив із відсутності виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дітей разом з матір'ю.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім,ю роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд першої інстанції зазначені роз'яснення не врахував, норми закону до уваги не взяв, належним чином вищезазначені обставини не перевірив, не встановив дійсного ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, не з'ясував особисту прихильність дітей до кожного з батьків та не взяв до уваги докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини,позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 17.06.2015 року, представниками Служби у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання батька, в акті відображено, що у квартирі АДРЕСА_1, створено всі необхідні умови для проживання дітей, є окремі кімнати з усім необхідними для забезпечення належного виховання та навчання дітей.

Згідно висновку органу опіки та піклування Печерської районної державної адміністрації від 13 липня 2015 року, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1

Даних які свідчили б про недостатню обґрунтованість висновків органів опіки та піклування та/або їх суперечливість інтересам дитини матеріали справи не місять, а тому висновки суду першої інстанції про відхилення цих висновків є безпідставними.

Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Згідно зі ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статі 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так відповідно до ст. 6, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган:упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини;надає можливість дитині висловлювати її думки;приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Поінформувавши дітей про спір який існує, вислухавши їх думку з приводу того з ким діти бажають проживати, Служба у справах дітей у повному обсязі виконали свої обов'язки, а також діяла відповідно до норм Європейської конвенції про здійснення прав дитини (ст.ст. З, 12,) та відобразила позицію дітей у відповідному акті від 06 липня 2015 року , який було покладено в основу висновку органу опіки та піклування Печерської районної державної адміністрації від 13 липня 2015 року.

Можливість дітей висловлювати свою думку, їх розуміння суті спору, який розглядається між батьками, а також їх прихильність до батька було підтверджено професійними дитячими психологами підчас діагностичного обстеження, зокрема: дитячим психологом ОСОБА_5(а. с. 126);працівниками Служби у справах дітей Печерської районної у міста Києва державної адміністрації підчас опитування малолітніх дітей;фаховим дитячим психологом - судовим експертом у експертному дослідженні психолога - судового експерта Українського Науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 28 січня 2016 року № 3 та № 4 ( т. IV а.с. 5-16) в яких чітко зазначено, що у дітей спостерігається позитивне ставлення до батька, в спілкуванні з батьком спостерігаються гармонійні стосунки, прагнення до спілкування та спільного проведення часу, присутність особистої емоційної прихильності до батька.

При цьому, колегія суддів вважає, що поданий після опитування в судовому засіданні дитини - Євланчика-Кутепова Нікіти,висновок фахівця ОСОБА_6 не спростовує наявні в матеріалах справи докази,щодо бажання дитини проживати разом з батьком.

У матеріалах справи міститься докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 особисто сплачує за навчання дітей. Так, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в Великобританії у школі LudgroveScpolTrustLimited. Вартість навчання сина в зазначеній школі становить 24900фунтів стерлінгів на навчальний рік, яка сплачена ОСОБА_1, що підтверджено копією листа зі школи.

Запланована програма навчання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 буде тривати до 2019 року.

Донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в KyivInternationalSchool в місті Києві. Вартість навчання в зазначеній школі становить 19 500 доларів США на навчальний рік, яка сплачена ОСОБА_1, що підтверджено копією рахунку від 01.07.2014 року.

Відповідно до довідки від 27.01.2016 року з дитячої школи творчого розвитку «Будинок талантів», батько забезпечує доньці не тільки навчання у школі, а і розвиток її здібностей у позашкільний час.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_4, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою з наступних підстав.

Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування на підставі розпорядження № 432 від 24.09.2016 року визначено участь ОСОБА_4 у вихованні малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким чином: зустрічі кожної суботи з 10.00 год. до 12.00 год у присутності представника Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді у приміщення вказаної служби.

Відповідно до довідки від 27.01.2016 року № 43 з Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, ОСОБА_4 із запланованих 16 зустрічей 7 не відбулося з ініціативи ОСОБА_4

Доказів на підтвердження участі ОСОБА_4 у вихованні дітей після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Колегія суддів критично відноситься до пояснень відповідачки з приводу неможливості приймати участь у вихованні дітей, оскільки такі пояснення не узгоджуються з письмовими доказами наявними у справі.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів (окрім пояснень ОСОБА_4.) того, що після припинення шлюбних відносин та до часу звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, ОСОБА_4 вчиняла будь-які дії стосовно досягнення згоди батька дітей щодо зміни місця проживання своїх малолітніх дітей і у порядку визначеному законом вирішувала це питання.

І лише після звернення позивача до суду з позовом,вона подала позови про відбирання малолітньої дитини, повернення її за місцем проживання та про визначення місця проживання дітей до суду.

Під час розгляду даної справи у порушення вимог ст. 212, 214, 315 ЦПК України судом першої інстанції не було враховано вказаних обставин та не надано їм належної правової оцінки.

Зазначене свідчить про неповне встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності виняткових обставин для розлучення дитини зі своєю матір'ю, оскільки наявні письмові докази у справі свідчать про добровільне рішення матері про розлучення з малолітніми дітьми.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, а тому рішення суду про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-316, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: 01023, АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді: