Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1520/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Мохонько В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

03.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретар Гусак А.О.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим та визнання іпотечного договору недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим та визнання іпотечного договору недійсним.

Зазначала, що 31 липня 2007 року між її чоловіком ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ) укладено кредитний договір № 20.00.000084, відповідно до якого він отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 21000 доларів США, зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20 липня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір поруки, відповідно до якого вона зобов'язалась в повному обсязі солідарно відповідати за виконанням ОСОБА_4 зобов'язань, щодо повернення суми кредиту.

20 серпня 2009 року внесено зміни до кредитного договору та продовжено строк кредитування до 30 липня 2017 року.

З листа-претензії, отриманого 20 лютого 2015 року вона дізналась, що між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір ВЕТ № 843739 від 31.07.2007 року. Також їй стало відомо, що 11 березня 2011 року внесено зміни до кредитного договору і засобом забезпечення зобов'язання виступає однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Згоди на внесення змін до кредитного договору та на укладення іпотечного договору вона не давала. З 15 листопада 1986 року і по теперішній час вона з відповідачем перебуває у шлюбі.

Просила визнати договір поруки № 20.00.000084 від 31 липня 2007 року, укладений між нею та ПАТ «ВТБ Банк» припиненим, визнати іпотечний договір ВЕТ № 843739, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 недійсним. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію договору іпотеки, виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна реєстраційний номер № 5401199 від 31 липня 2007 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Суд встановив, що позивач, як поручитель, в установленому законом порядку надала згоду за збільшення відповідальності, що підтверджується письмовими доказами. Також суд встановив, що позивач, як дружина позичальника, надала письмову згоду на укладення її чоловіком договору іпотеки квартири, що є їх спільною сумісною власністю. Справжність її підпису на цій заяві засвідчено нотаріально, тому підстави для визнання поруки припиненою, а договору іпотеки недійсним, відсутні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 20 травня 2016 року виправлено описку в рішенні суду щодо відповідача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (т.1 а.с.217-218).

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення, яким визнати іпотечний договір недійсним. Зазначає, що нотаріусом не було перевірено реальне волевиявлення позивачки на укладення договору іпотеки, суть підписаної заяви не роз'яснено. В заяві нотаріусом лише посвідчено справжність підпису позивачки, а не наявність відповідної згоди.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під розписку (т.2 а.с.7,10), в засідання апеляційного суду не прибули повторно.

Банк надіслав письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду без змін та розглянути справу за відсутності представника банку (т.2 а.с.12-15).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 31 липня 2007 року між ОСОБА_4 та банком укладено кредитний договір № 20.00.000084, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 21000 доларів США, зі сплатою 13% річних (т.1 а.с.13-15).

31 липня 2007 року мiж позивачем ОСОБА_3 та банком укладеного договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручається перед банком за виконання зобов'язань громадянина ОСОБА_4 щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №20.00.000084 від 31 липня 2007 року та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., які збільшують основне зобов'язання) (т.1 а.с. 29).

31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір ВЕТ № 843739 щодо передачі банку в іпотеку належної позичальнику квартири № 42 у будинку № 7, що розташована по вул. Генерала Жадова м. Кіровоград, загальною площею 30,96 кв.м. для забезпечення виконання умов кредитного договору додатковими угодами до нього (у т.ч.,які збільшують основне зобов'язання) (т.1а.с. 11-12).

Суд встановив, що договір іпотеки укладено за письмовою згодою дружини іпотекодавця ОСОБА_3 Зазначене підтверджується її письмовою заявою від 31 липня 2007 року, якою позивач надала згоду на здійснення її чоловіком, ОСОБА_4, застави та укладення договору іпотеки щодо майна, яке відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України є їх спільною сумісною власністю, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 При цьому у заяві позивач письмово стверджує, що отримання кредиту, про який їй відомо та виконання зобов'язання, яке буде забезпечено заставою (іпотекою), а разом з цим - і сама застава (іпотека), здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них. Справжність підпису позивача засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. Заява зареєстрована в реєстрі за №2366 ( т.1 а.с. 55).

Справжність підпису на заяві дружини іпотекодавця щодо згоди на передачу квартири в іпотеку засвідчена в порядку передбаченому п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час укладення оспорюваного договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що навіть відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі за № 6-533цс16 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним іпотечного договору. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду в частині відмови в припиненні поруки не оскаржується.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2016 року в частині визнання іпотечного договору недійсним залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: М.М.Суржик

Л.В.Суровицька