Справа № 186/574/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.,

секретар судового засідання: Фадєєва Т.Б.,

за участю:

позивачки: ОСОБА_1,

представника позивачки: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною завою до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, визнання права власності у порядку спадкування за законом.

З урахуванням уточнених зменшених позовних вимог позивачка зазначила, що з 1992 року громадянка ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу.

За час зазначеного цивільного шлюбу було нажито спільне майно, титульним власником якого був оформлений чоловік позивачки, а саме: квартира, дача та депозитний рахунок у банку.

Вважає, що все майно, придбане позивачкою та ОСОБА_5 у період з 1992 року до його смерті, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 помер, не залишивши заповіту.

19 березня 2015 року, тобто до спливу шестимісячного строку на звернення з заявою про прийняття спадщини, вона звернулась до нотаріуса у м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 і дізналась, що спадкова справа вже була відкрита у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі за заявою доньки померлого ОСОБА_4.

При цьому відповідачка зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею майна померлого і не повідомила нотаріуса про те. що спадкове майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Просить суд встановити факт перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_9, визнати право власності ОСОБА_1 на її частку у спільному майні подружжя, а саме на наступне майно:

1/2 депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» (Договір № SАМDN 7457 та Договір № SАМDN04666, визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5, на наступне майно: 1/4 депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» (Договір №SАМDN7457 та Договір № SАМDN04666).

Ухвалою Першотравенського міського суду від 12 квітня 2016 року позовні вимоги позивачки за заявою її представника, яку вона підтримала, в частині встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року, визнання права власності на квартиру та земельні ділянки залишені без розгляду.

Представник відповідачки, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що відносно встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах позивачки та батька відповідачки - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 за період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 позовні вимоги не визнає, так як батько та позивачка не проживали разом, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, не вели спільне господарство та не мали єдиного грошового бюджету. Постійне місце проживання позивачки та батька відповідачки були зареєстровані за різними адресами за якими кожен з них постійно і мешкав. Зареєстроване місце проживання батька відповідачки, було в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, доказом чого є:

витяг із фінансово-облікового рахунку, який доданий до матеріалів справи, згідно якого постійне місце проживання ОСОБА_5 починаючи з 03 червня 2002 року по день його смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_9 зареєстровано у АДРЕСА_1, де зареєстрований він був один, без позивачки.

договір про депозитний вклад № SAMDN 7457 від 25 листопада 2005 року та договір № SAMDN 4666 від 22 січня 2007 року у яких однією із сторін договору зазначено ОСОБА_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, та зроблене ним заповідальне розпорядження на відповідачку, як на його доньку.

Позивач надала суду акт за № 86 від 20 лютого 2015 року Першотравенського ПП «Комунальщик», в якому зазначено лише, що на момент смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, він проживав з ОСОБА_1, АДРЕСА_2, а з якого часу в акті не зазначено.

Стосовно визнання права власності за нею на її частку, як подружжя на - ? депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» договір №SAMDN7457 та ? депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» договір №SAMDN4666, то позовні вимоги не підлягають задоволенню з вищезазначених підстав, та окрім того позивачка ніколи не була дружиною батька відповідачки її постійне місце проживання зареєстровано за іншою адресою ніж батька відповідачки, спільно з ним вона не проживала та не вела сумісного господарства, грошовими коштами він розпоряджався на власний розсуд, про що свідчить заповідальне розпорядження на договорах з банком.

Стосовно позовних вимог про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 на ? депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» договір №SAMDN7457 та ? депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» договір №SAMDN4666.

Як вбачається з договору №SAMDN 7457 від 25 листопада 2005 року та договору №SAMDN4666 від 22 січня 2007 року ОСОБА_5 зробив заповідальне розпорядження банку, про те, що на випадок його смерті вкладом та нарахованими процентами розпоряджається його донька ОСОБА_4 на 100%.

Особи, які спільно проживають однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу, не є подружжям, а тому не є спадкоємцями першої черги один після другого. Виходячи з зазначеного навіть проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом як спадкоємців першої черги на підставі ст. 1261 ЦК України, а позивачка не проживала з батьком відповідачки, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, а тому і ці позовні вимоги не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного просить суд в задоволенні позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні представник позивача та позивачка пояснили суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, що можуть підтвердити свідки, також даний факт підтверджується спільними фотографіями та відеоматеріалами, на яких вони часто бували разом на різних святах своїх знайомих та близьких. Також разом клали гроші на депозитний рахунок на «смерть». Просили суд встановити факт проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_9, визнати право власності за позивачкою на її частку у спільному майні, а саме на: 1/2 депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» (Договір № SАМDN 7457 та Договір № SАМDN04666, визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5, на 1/4 депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» (Договір №SАМDN7457 та Договір № SАМDN04666), в іншій частині залишити позовні вимоги без розгляду.

В судове засідання відповідачка не з'явилася, представник який діяв від її імені, проти позову заперечувала в повному обсязі з підстав зазначених в письмових запереченнях, також зазначала, що згідно позицією ВСУ у справі №6-97цс11 від 20 лютого 2012 року встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються виключно офіційно зареєстрованих шлюбів, а тому враховуючи, що зареєстроване місце проживання у позивачки та померлого не збігалося, відсутні підстави для задоволення позову. Просила суд в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що в 1995 році вона переїхала жити до будинку АДРЕСА_2. З того часу вона знає ОСОБА_5, який проживав сім'єю разом з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3. Жили останні дружньо, піклувались один про одного, влітку їздили на дачу, кожен з них отримував пенсію. На свята до них приїздили діти з обох сторін.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 знає приблизно з 2002 року, оскільки він є їх сусідом по дачі в дачному товаристві «Дружба», яке знаходиться в с.Дмитрівка. З квітня по жовтень вони разом знаходились на дачі. До них в гості неодноразово приїжджав син ОСОБА_8, а ОСОБА_4 усього декілька раз. Разом вони вели спільне господарство, займались благоустроєм присадибної ділянки. Як пояснив свідок жили вони душа в душу.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що з 1992 року ОСОБА_5 проживав разом, вів спільне господарство з ОСОБА_1 в квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_4. Влітку вони разом проживали на дачі ОСОБА_5. Свідок зі своєю сім'єю та сім'я рідної сестри свідка приїздили в гості на дачу до ОСОБА_5 та ОСОБА_1. З 1990 року ОСОБА_5 отримував шахтарську пенсію, а ОСОБА_1 до 2002 року працювала, деякі гроші відкладали на «смерть».

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно акту №86 від 20 лютого 2015 року виданого ПП «Комунальщик-3» встановлено, що ОСОБА_1, 1940 року народження, та ОСОБА_5 проживали разом в АДРЕСА_5, до дня смерті останнього /а.с.7/, також даний факт підтверджується показаннями свідків. Заперечення представника позивача, стосовно того, що з цього акту не можливо встановити з якого саме часу вони мешкали за цією адресою разом, спростовуються показами свідка ОСОБА_6, яка мешкає в сусідній квартирі №66, яка приймала участь в складанні зазначеного акту.

Дійсно відповідно до виписки з фінансово-особового рахунку №107 від 18 травня 2015 року, виданої ПП «Комунальщик-3» ОСОБА_5, 1940 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, був зареєстрований АДРЕСА_1, з 03 червня 2002 року /а.с.61/.

Але згідно акту №188 від 21 березня 2016 року виданого ПП «Комунальщик-3» встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 03 червня 2002 року зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.186/.

В цій квартирі без реєстрації згідно акту №204 від 01 квітня 2016 року виданого ПП «Комунальщик-3» фактично мешкає донька померлого - позивачка ОСОБА_4 /а.с.192/.

В зареєстрованому шлюбі між собою, або з іншими особами позивачка та померлий ОСОБА_5, не перебували.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оглянутими в судовому засіданні фото та відеоматеріалами /а.с.159-161,187/, на яких зображено позивачку разом з померлим ОСОБА_5, в сукупності з показами свідків та наданими документами підтверджується факт проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_9, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожний, хто на законних підставах перебуває на території України, має право вільно пересуватися, вибирати місце проживання, залишати територію України. Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом N 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття 2).

Зокрема, стаття 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і свободу вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Рішенням Конституційного суду України від 14.11.2001 року № 15-рп/2001 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700 ( 700-94-п ), щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заперечення представника відповідача стосовно того, що згідно позицією ВСУ у справі №6-97цс11 від 20 лютого 2012 року встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються виключно офіційно зареєстрованих шлюбів, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки належними та допустимими доказами в справі підтверджується факт того, що позивачка з померлим проживали саме спільно, незважаючи на те, що зареєстровані були за різними адресами.

Вирішуючи позовні вимоги в іншій частині позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 60, 61 СК України, які містяться в главі 8 цього Кодексу:

Стаття 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.2 Статті 61 СК України Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Яка раніше до внесення змін згідно із Законом № 524-V від 22 грудня 2006 року мала редакцію: «об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу».

Суд також, враховує правові позиції ВСУ України викладені в постановах від 3 червня 2015 року № 6-38цс15, від 1 липня 2015 року № 6-612цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-2641цс15. Згідно яких, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна в тому числі є час набуття такого майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Так судом встановлено, що згідно довідок №1369-1379 виданих 11 березня 2016 року пенсійним фондом України УПФУ м.Першотравенськ Дніпропетровської області ОСОБА_5 вбачається, що він отримав пенсію з січня 2004 року по вересень 2014 року в розмірі 261892,70 гривні /а.с.71-73,172-178/.

Відповідно до довідки №2051 виданої 17 червня 2015 року пенсійним фондом України УПФУ м.Першотравенськ Дніпропетровської області ОСОБА_1 вбачається, що вона отримала пенсію з січня 2004 року по вересень 2014 року в розмірі 96218,83 гривень /а.с.66-70/.

Згідно договору про депозитний вклад «Стандарт» з виплатою процентів №SAMDN7457 від 25 листопада 2005 року ОСОБА_5 уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно якого, він відкрив депозит з заповідальним розпорядженням, що у випадку смерті клієнта, вкладом та нарахованими процентами розпоряджатись донька ОСОБА_4 100% /а.с.131/.

Відповідно до договору про депозитний вклад «Стандарт» з виплатою процентів №SAMDN4666 від 22 січня 2007 року ОСОБА_5 уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно якого, він відкрив депозит з заповідальним розпорядженням, що у випадку смерті клієнта, вкладом та нарахованими процентами розпоряджатись донька ОСОБА_4 100% /а.с.130/.

Згідно листа Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №20.1.0.0/7-20160129/2788 від 05 лютого 2016 року на ім'я ОСОБА_5 відкриті депозитні договори №SAMDN7457 та №SAMDN4666 з залишком на 04 лютого 2016 року складає 1791,37 доларів США та 2084,54 доларів США відповідно /а.с.144/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-КИ №584595 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області підтверджується факт того, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Першотравенську, Дніпропетровської області /а.с.6/.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_5, під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу разом з позивачкою, набув право власності та поповнював відповідні на грошові внески з усіма нарахованими відсотками за рахунок коштів, які відповідно до ч.2 Статті 61 СК України /в редакції як на час відкриття так і на час його смерті/ є об'єктом права спільної сумісної власності.

А тому позовні вимоги в частині визнання право власності позивачки на ? частку спільного майна підлягають задоволення.

В частині позовних вимог, про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5, на ? частку депозиту, розміщеному у ПАТ «КБ Приватбанк» (Договір №SАМDN7457 та Договір № SАМDN04666), то зазначені позивні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відносно цих грошових внесків спадкування за законом не здійснюється, враховуючи наявність заповідального розпорядження /а.с.130-131/.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідачки слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 57, 60,61, 88, 208 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, - суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, визнання права власності у порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, в період з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_9.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку грошових внесків з усіма нарахованими відсотками, розміщених на ім'я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" за Депозитним договором №SАМDN04666 депозитний рахунок НОМЕР_2 та Депозитним договором № SАМDN 7457 депозитний рахунок НОМЕР_3.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1542 гривні 27 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М.Демиденко