Справа № 357/5778/16-ц Головуючий у І інстанції Рябченко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/5491/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 42 14.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши їй у користування жилу кімнату площею 11,40 кв.м, а жилу кімнату площею 17,5 кв.м з лоджією 3.10 кв.м та підсобні приміщення залишити у спільному користуванні сторін.

Вимоги обґрунтувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 15.07.2004 року, виданого Службою приватизації державного житлового фонду Комунального підприємства Білоцерківської міської ради, належить на праві спільної часткової власності 1/7 частини квартири.

Іншими співвласниками вказаної квартири, відповідно до вищезазначеного свідоцтва про право власності є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, квартира складається з наступних приміщень: житлова кімната - 11.40 кв. м.; житлова кімната - 12.80 кв. м.; житлова кімната - 17.50 кв. м.; кухня - 8,20 кв. м.; ванна кімната - 2,60 кв. м.; вбиральня - 1,00 кв. м.; коридорів - 3,70 кв. м. та 8.10 кв. м.; лоджія - 3,10 кв. м. Загальна площа квартири з лоджією становить - 68.8 кв. м., житлова площа - 41,70кв. м.

ОСОБА_6 Апеляційним судом Київської області від 05.04.2016 року у справі № 357/13573/15-ц, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, позов про встановлення порядку користування квартирою - задоволено, виділено в користування ізольовану житлову кімнату площею у 12.80 кв. м.

ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживає. ОСОБА_3 приїздить додому на вихідні та користується кімнатою 17,5 кв.м.

Спору з відповідачами щодо порядку користування житлом немає. Всі витрати по утриманню житла фактично несе позивач. Бажає розподілу особових рахунків та виділу їй у користування окремої кімнати. Враховуючи, що розділити в натурі спірну квартиру неможливо та з метою не допущення непорозумінь з приводу користування приміщеннями, оплати комунальних послуг просить визначити порядок користування.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянт подала апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 15.07.2004 року, виданого Службою приватизації державного житлового фонду Комунального підприємства Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/7 частини квартири АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками вказаної квартири, відповідно до вищевказаного свідоцтва про право власності, свідоцтв про право на спадщину від 4.06.2015 та рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 25.11.2013 по справі № 357/10422/13-ц, є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.06.2015, ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності 1/7 частка та 2/35 часток спірної квартири, ОСОБА_5 1/7 частка квартири, ОСОБА_3 8/35 часток, ОСОБА_4 1/7 частка.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівнині умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Київської області від 05.04.2016 по справі № 357/13573/15-ц, ОСОБА_6, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, виділена в користування ізольована жила кімната площею у 12,80 кв. м; у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишена жила кімната площею 11,40 кв.м та жила кімната площею 17,5 кв.м з лоджією 3.10 кв.м; у спільному користуванні сторін залишена кухня - 8,20 кв. м.; ванна кімната - 2,60 кв. м.; вбиральня - 1,00 кв. м.; коридори - 3,70 кв. м. та 8.10 кв. м..

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 1086 від 26.07.2016, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, квартира складається з наступних приміщень: житлова кімната - 11.40 кв. м.; житлова кімната - 12.80 кв. м.; житлова кімната - 17.50 кв. м.; кухня - 8,20 кв. м.; ванна кімната - 2,60 кв. м.; вбиральня - 1,00 кв. м.; коридорів - 3,70 кв. м. та 8.10 кв. м.; лоджія - 3,10 кв. м. Загальна площа квартири з лоджією становить - 68.8 кв. м., житлова площа - 41,70кв. м.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктом 14 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Проте, відповідно до п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (з наступними змінами), постановою виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілок від 8 липня 1991 року № 112 (що діють на день розгляду справи), жилі приміщенні в населених пунктах Київської області надаються громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше 9 кв.м; виходячи з даних статистичної звітності визначений рівень середньої забезпеченості громадян області жилою площею 9 кв.м на одну особу.

Таким чином враховуючи вищевикладене, колегією суддів достовірно встановлено, що спору щодо порядку користування житлом між сторонами на день розгляду справи не існує, що визнали сторони. Спір існує з третьою особою по справі - ОСОБА_6, порядок користування житлом якій вже визначений рішенням суду, щодо оплати комунальних послуг та утримання житла.

Ст. 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що відсутність спору між сторонами щодо порядку користування житлом та неможливості виділу позивачу у користування жилої кімнати площею 11,40 кв.м без порушення права інших співвласників та співмешканців квартири на користування житлом із дотриманням норм середньої забезпеченості громадян жилою площею 9 кв.м на одну особу, колегія вважає за неможливе задовольнити вимоги позивача щодо зазначеного порядку користування. Крім вищевказаного, при виділі у користування особі певної жилої кімнати вона втрачає право спільного користування іншими жилими кімнатами, тому залишити у спільному користуванні сторін жилу кімнату площею 17,5 кв.м з лоджією 3.10 кв.м є неможливим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: