УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, мотивуючи його тим, що перебуває із відповідачем в зареєстрованому шлюбі із 14 червня 2014 року, до цього з 07 вересня 2012 року вони проживали однією сім'єю без реєстрацію шлюбу, а з 04 червня 2015 року розірвали шлюб. За час спільного проживання з 07 вересня 2012 року ними спільними зусиллями та за спільні кошти було нажите рухоме і нерухоме майно.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно позивач просила здійснити поділ спільного майна подружжя в складі однокімнатної квартири АДРЕСА_1, вартістю 643 179 грн, автомобіля Peugeot Partner, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 91 762 грн; автомобіля Mitsubishi Lanser, державний номерний знак НОМЕР_2, вартістю 160 264 грн; незавершеного будівництвом житлового будинку - фундаменту без реєстрації об'єкта незавершеного будівництва як нерухомості на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2, вартістю 175 938 грн, шляхом виділення ОСОБА_3 у приватну власність автомобіля Peugeot Partner, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 45 881 грн, автомобіля Mitsubishi Lanser, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 80 132 грн, виділити ОСОБА_3 незавершене будівництво житлового будинку фундамент - вартістю 175 938 грн, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь 87 969 грн компенсації його вартості.

Шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог по стягненню з ОСОБА_4 50 % компенсації вартості спільного сумісного майна припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, вартістю 321 580,50 грн, визнати квартиру такою, що придбана за спільні кошти й такою, що підлягає поділу у спільному майні подружжя та виділити їй у приватну власність квартиру за вказаною адресою зі сплатою ОСОБА_3 вартості його частки квартири 321 589,50 грн, шляхом взаємного зарахування здійснити взаємне зарахування вартості 1/2 частини квартири в сумі 321 589,50 грн та зустрічних однорідних грошових вимог по стягненню з ОСОБА_3 213 982 грн на її користь. Стягнути з неї на користь ОСОБА_3 різницю розміру зустрічних однорідних вимог при поділі майна подружжя, що становить 107 607,50 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року позов в частині поділу автомобіля Chevrolet Aveo, державний номерний знак, залишено без розгляду на підставі ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Peugeot Partner, державний номерний знак НОМЕР_1.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки.

Норма ст. 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Судами встановлено, що 14 червня 2014 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, актовий запис № 841.

02 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюбний договір, за умовами якого нерухоме та рухоме майно, яка підлягає реєстрації, і особисті майнові права, які належали кожному із сторін на правах особистої приватної власності до укладення шлюбу, належатимуть подружжю в майбутньому на правах особистої приватної власності, незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень (поліпшень) після розірвання шлюбу. На момент укладення даного договору ОСОБА_3 на праві особистої власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_3, земельна ділянка пл. 0,250 га., яка розташована по АДРЕСА_5, земельна ділянка пл. 0,284 га. по АДРЕСА_5. На момент укладення цього договору ОСОБА_2 на праві особистої власності належать всі кошти, рахунки, грошові вклади. У випадку розірвання шлюбу придбане під час шлюбу майно розділяється в рівних частинах кожному з подружжя.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки автомобіль Mitsubishi Lanser придбаний відповідачем до реєстрації шлюбу, а також розпочато будівництво фундаменту будинку на належній відповідачу земельній ділянці, це майно в силу шлюбного договору, який недійсним не визнавався та є чинним, вважається особистою приватною власністю ОСОБА_3 і розподілу як майно подружжя не підлягає.

Щодо квартири АДРЕСА_1, то судами встановлено, що право спільної часткової власності сторін на дане майно вже визначено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно і додаткового визначення ідеальних часток у праві власності не потребує. Крім того, місцевий суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на дану квартиру за ОСОБА_2, оскільки позивачем не доведено будь-якої із умов ст. 365 ЦК України, яка надавала б суду можливість припинити право ОСОБА_3 на його частку в праві власності на квартиру.

Також, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про поділ автомобіля Peugeot Partner між сторонами по 1/2 частці кожному, оскільки він придбаний під час шлюбу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності доказів спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачем висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки суди такі обставини не встановлювали, в силу положень ст. 11 ЦПК України, крім того, дані докази не надають позивачу право на майно, набуте до укладення шлюбу, в силу вимог шлюбного договору.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова