Справа № 489/6090/15-ц
Номер провадження 2/489/148/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 серпня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), третя особа - ОСОБА_1 України, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого кредитор зобов'язувався надати відповідачу кредит у розмірі 30000,00 дол. США, з розрахунку 13,50% річних на строк з 12.04.2007 до 12.04.2017, а відповідач зобов'язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань між сторонами укладений договір іпотеки. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку, звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в письмовому поясненні позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце й час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

12.04.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем укладено кредитний договір №0, відповідно до якого ОСОБА_1 надав відповідачу кредит у розмірі 30000,00 дол. США, з розрахунку 13,50% річних на строк з 12.04.2007 до 12.04.2017, а відповідач зобов'язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Факт укладення даного договору підтверджується підписом відповідача.

На основі укладеного між Банком та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

В забезпечення виконання основного зобов'язання між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем 12.04.2007 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира №74 за адресою: вул. Космонавтів, 138-В в м. Миколаєві.

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 позивач замінив АКІБ "УкрСсибанк" як кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами. Відтак, у ПАТ "Дельта Банк" виникло право вимоги до боржників за кредитними договорами.

Як вбачається з актового запису від 18.09.2014 за № 65 відповідач змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором № 0 від 12.04.2007 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 31.07.2015 у розмірі 1410243,74 грн., з яких: тіло кредиту - 625642,52 грн.; відсотки - 784601,22 грн.

Позичальником в односторонньому порядку порушені умови Кредитного договору.

Статтями 589, 590 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 3.3. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право у випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог із вартості предмету іпотеки.

Пунктом 5.1. Іпотечного договору передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Відповідно до звіту про оцінку ТОВ "Експертна компанія "ПРОФЕСІОНАЛ" (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 1001/15 від24.12.2015 виданий Фондом державного майна України) від 17.02.2016 вартість квартири АДРЕСА_1 складає 411106 грн.

Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає умовам іпотечного договору і може бути застосований.

В постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс13 висловлено правову позицію, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті " протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином для застосування вище зазначеного положення необхідно 3 умови: надання кредиту в іноземній валюті, нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника та за умови, що у власності позичальника немає іншого майна у власності, загальна площа такого майна має не перевищувати 140 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав кредит в іноземній валюті, що підтверджується копією кредитного договору. Згідно з відомостями довідки адресно-довідкового бюро, відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто таке нерухоме майно, яке передане в іпотеку, є місцем постійного проживання позичальника. Згідно з договором іпотеки від 12.04.2007 загальна площа вказаної квартири становить 47,3 кв. м.

Відповідно до Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта у відповідача іншого майна, крім того, що є предметом іпотеки немає.

Таким чином, в даному випадку є наявність трьох обов'язкових умов, визначених вище, тому суд вважає, що виконання судового рішення необхідно відстрочити до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (ст. 217 ЦПК України).

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 України, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" за кредитним договором №0 від 12.04.2007 у сумі 1410243 (один мільйон чотириста десять тисяч двісті сорок три) грн. 74 коп., з яких: 625642,52 грн. - тіло кредиту, 784601,22 грн. - відсотки звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 47,3 кв. м., житловою площею 26,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №634 від 10.02.2006 шляхом визнання права власності на квартиру за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

Відстрочити виконання цього судового рішення щодо реєстрації права власності за позивачем до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 21153,65 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв