АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Мазурик О.Ф., Барановської Л.В.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, за участі третіх осіб: Служби у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Бабенко В.В. про визнання недійсним договору дарування квартири від 24.12.2014 року, в якій просила встановити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії відносно квартири АДРЕСА_1, в тому числі здавати в оренду, перепланувати, проводити ремонтні дії, передавати будь-кому в користування до набранням судовим рішенням у даній справі законної сили.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року заява задоволена частково.

Заборонено ОСОБА_1 або будь-яким іншим особам проводити ремонтні роботи та/або перепланування квартири АДРЕСА_1 до розгляду даної справи.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

Справа № 757/1049/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9438/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував, що заявник взагалі не обґрунтувала заяву, не вказала причин за яких слід забезпечити позов.

Крім того, апелянт вказувала на те, що ОСОБА_3 та її донька ніколи не були власниками квартири, а мали тільки право користуватися нею, а тому, на думку апелянта, задоволені заходи забезпечення позову судом не співмірні із позовними вимогами.

Також, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмовлений вимог заяви, з апеляційною скаргою звернувся представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4, в якій посилаючи на порушення норм процесуального права, просив ухвалу скасувати в цій частині та постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не враховано, що у разі ухвалення в майбутньому позитивного для них рішення, його буде суттєво важче виконати без зазначених заходів забезпечення позову, а саме через дії відповідача та її довірених осіб, які вчиняють неправомірні дії, а саме змінюють замки, викрадають речі і грошові кошти позивача тощо.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 заперечувала та просила її відхилити.

ОСОБА_3 та її представник за довіреністю - ОСОБА_4 заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_1 просили її відхилити, свою скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду м. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, за участі третіх осіб: Служби у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Бабенко В.В. про визнання недійсним договору дарування квартири від 24.12.2014 року.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь яке перепланування чи ремонтні роботи можуть змінити геометричні розміри квартири, що в свою чергу призведе до утруднення виконання судового рішення у разі задоволення вимог позивача.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог заяви щодо заборони здавати в оренду, передавати в користування квартиру, суд першої інстанції вважав, що дані заходи можуть призвести до порушення прав власника щодо користування належним в даний час їй майном.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги представника позивача встановлено, що заявник посилається на те, що відповідач та її довірені особи чинять неправомірні дії щодо позивача, які ускладнюють її проживання у квартирі, а тому слід вжити вказані в заяві заходи забезпечення позову.

Колегія суддів встановила, що позивачем були заявлені позовні вимоги про визнання договору дарування квартири недійсним. Інших вимог позивачем не заявлялось.

Згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 р. встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 р. було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином суд першої інстанції вже забезпечив позовні вимоги позивача накладенням арешту на спірне майно яке є співмірним із заявленими вимогами в розумінні ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

Проте належних підтверджень та доказів до заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особаму будь-який спосіб вчиняти дії відносно квартири АДРЕСА_1, в тому числі здавати в оренду, перепланувати, проводити ремонтні дії, передавати будь-кому в користування до набранням судовим рішенням у даній справі законної сили, позивач не надав.

Заява та додатки до неї не містять і доказів про те, що відповідач має дієві наміри здійснювати у квартирі ремонт та перепланування.

Задоволення вимог заявника у такій спосіб не впливає на виконання рішення суду, а тому суд першої інстанції у відповідності з нормами ЦПК України повинен з'ясувати та перевірити усі доводи, встановити відповідність вимог про забезпечення позову наявним позовним вимогам.

З цих же підстав колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших вимог заяви та відхиляє апеляційну скаргу позивача.

Судовою колегією також враховані доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 про те, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є не співмірними із позовними вимогами, оскільки ОСОБА_3 та її донька ніколи не були власниками квартири, а мали тільки право користуватися нею.

Таким чином, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року підлягає скасуванню в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову з направленням питання новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді