У х в а л а

іменем україни

27 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Карпенко С.О., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання незаконними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати доходів, відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»), який неодноразово уточнювала у процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Голови правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в частині, що стосується зміни її умов праці;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 22 червня 2015 року № 2353 про її звільнення з роботи;

- поновити її на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»;

- стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі з розрахунку 275 грн 28 коп. за кожен день;

- стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 грн за незаконну зміну істотних умов праці;

- стягнути з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь позивача доплату за виконання обов'язків начальника відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу з 10 по 23 вересня 2010 року, з 04 по 06 січня 2011 року, з 18 по 20 лютого 2011 року в сумі 4 309 грн 70 коп. та компенсацію втрати частки цієї доплати у зв'язку із затримкою строків її виплати в сумі 3 450 грн 31 коп.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що вона з 08 липня 2003 року працювала у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»; з 05 травня 2010 року - на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу.

Вказала, що наказом від 22 червня 2015 року № 2353 її звільнено з посади за п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Посилаючись на те, що рішення Голови правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 про зміну істотних умов праці конкретно щодо неї та наказ від 22 червня 2015 року № 2353 про її звільнення винесено з порушенням трудового законодавства та дискримінацією, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 грудня 2015 року про виправлення описки позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»» в частині застосування його до ОСОБА_3

Визнано незаконним та скасовано наказ Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 22 червня 2015 року № 2353-к.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 16 752 грн 74 коп. (без урахування утримання податків та інших обов'язкових платежів на користь держави).

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_3 4 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати (доплату) за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» у розмірі 4 309 грн 70 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із затримкою строків виплати у розмірі 3 450 грн 31 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на користь ОСОБА_3 4 000 грн у відшкодування витрат на оплату послуг адвоката та 164 грн 02 коп. у відшкодування витрат, пов'язаних із залученням свідка, а всього - 4 164 грн 02 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року в частині визнання незаконним та скасування рішення Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в частині застосування його до ОСОБА_3 скасовано і відмовлено у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі, а рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позову про визнання незаконним та скасування рішення Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62, а також в частині відхилення її доводів про дискримінацію щодо неї зі сторони відповідача і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; а також скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» на касаційні скарги ОСОБА_3, а також заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішення Спостережної ради ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» СР_1_2015/4 від 04 лютого 2015 року про доручення департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами зосередити зусилля на роботі з обраними міжнародними та надійними місцевими корпоративними клієнтами, пропонуючи їм, серед іншого, але не обмежуючись, короткострокове кредитування в гривні, додатково забезпечити поступове згортання роботи з МСП не містить в собі ознак змін в організації виробництва і праці, а тому відповідач не мав права приймати рішення від 10 квітня 2015 року № 62 про зміну істотних умов праці з цих підстав; при цьому, прийнявши рішення про зміну позивачці істотних умов праці, банк фактично залишив у штатному розписі повну одиницю.

Також суд врахував намір ОСОБА_3 працювати у змінених умовах праці, що підтверджується її виходом на роботу 23 червня 2015 року та виконанням своїх посадових обов'язків уже зі зміненими умовами праці, у зв'язку із чим дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для її звільнення.

При цьому суд не знайшов підстав для висновку про дискримінаційний характер рішення про зміну істотних умов праці та звільнення позивача в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», оскільки з підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, були звільненні також і інші працівники банку, а рішенням від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» неповний робочий час було встановлено не лише для позивачки, а й для 16 працівників банку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення в частині визнання незаконним та скасування рішення Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», виходив з того, що проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці взагалі та скорочення штату і чисельності працівників зокрема. В іншій частині вирішення позовних вимог апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу начальника відділу кадрового адміністрування департаменту управління персоналом ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 15 вересня 2014 року № 2509-к у зв'язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ОСОБА_3 стала з 15 вересня 2014 року до виконання своїх посадових обов'язків на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу зі збереженням посадового окладу (а. с. 13, т. 1).

04 лютого 2015 року Спостережною радою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» прийнято рішення СР_1_2015/4, яким, зокрема, доручено департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами зосередити зусилля на роботі з обраними міжнародними та надійними місцевими корпоративними клієнтами, пропонуючи їм, серед іншого, але не обмежуючись, короткострокове кредитування в гривні; додатково забезпечити поступове згортання роботи з МСП (а. с. 75, т. 1).

На виконання вищевказаного рішення 10 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» у зв'язку з реструктуризацією організації структури банку було прийнято рішення № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», відповідно до п. 2.4 якого на в.о. директора департаменту управління персоналом та організаційними змінами, начальника відділу управління та навчання персоналу департаменту управління персоналом та організаційними змінами покладено обов'язок забезпечити зміну істотних умов праці працівників, перерахованих у додатках 3 і 4, як зазначено нижче, зокрема, головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу ОСОБА_3 функціонально підпорядкувати директору департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами головного управління бізнесу та встановити тривалість робочого часу 2 години на тиждень (а. с. 65-72).

22 квітня 2015 року ОСОБА_3 була попереджена про наступну зміну істотних умов праці з 23 червня 2015 року, а саме: про встановлення їй тривалості робочого часу 2 години на тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу та функціонально підпорядковано директору департаменту роботи з корпоративними клієнтами та з малими та середніми підприємствами головного управління бізнесу. У попередженні ОСОБА_3 зазначила, що не згодна зі зміною істотних умов праці у зв'язку з порушенням чинного законодавства (а. с. 84, т. 1).

23 червня 2015 року позивачку відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України було звільнено з посади на підставі відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі наказу від 22 червня 2015 року № 2353-к (а. с. 85).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_3 посилалась, зокрема, на дискримінаційний характер рішення про зміну істотних умов праці та її звільнення, оскільки до неї застосовувались утиски у трудових правах за ознаками віку і сімейного стану (жінка у віці понад сорок років, яка має малолітню дитину і виховує її сама).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінацією є ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону непрямою дискримінацією є ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

В обґрунтування висновку про відсутність ознак дискримінації стосовно позивачки суди попередніх інстанцій врахували, що неповний робочий час встановлено не лише для неї, а з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, були звільнені також інші працівники, зокрема, як вбачається з матеріалів справи, за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України звільнені чоловіки: ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а. с. 67, 68, т. 2), а неповний робочий час встановлено чоловікам: ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а. с. 71, т. 1).

При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що копії наказів про звільнення на підставі відмови від роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці та про встановлення неповного робочого часу є належними і допустимими доказами, які можуть бути досліджені судом для вирішення питання про наявність чи відсутність дискримінації позивача за ознаками статі і сімейного стану, оскільки в цих документах містяться дані про стать працівників, яких стосуються зміни умов праці та які звільненні з підстав відмови працювати в нових умовах.

Апеляційним судом також вмотивовано відхилено доводи позивачки в цій частині відомостями про те, що у ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» працює 123 одинокі матері, діти яких народжені у тому числі у 2011-2013 роках, з яких 20 жінок мають вік понад 40 років (а. с. 187-193, т. 2).

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність дій дискримінаційного характеру стосовно ОСОБА_3 при винесенні ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» рішення про зміну істотних умов праці та її звільненні.

Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції про порушення відповідачем трудового законодавства при звільнення ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 32 КЗпП України при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, повідомивши про це працівника не пізніше ніж за два місяці.

Якщо працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, ця обставина є підставою для припинення з таким працівником трудового договору, а працівник підлягає звільненню за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 була попереджена про зміну істотних умов праці з 23 червня 2015 року і у попередженні зазначила, що не згодна зі зміною істотних умов праці у зв'язку із порушенням чинного законодавства, проте про відмову від продовження роботи позивачка не вказувала, а факт її виходу на роботу 23 червня 2015 року, тобто у день, коли вже мали діяти змінені умови праці, підтверджує її намір продовжувати роботу та працювати у змінених умовах праці.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача підстав для звільнення позивачки за п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із чим остання підлягає поновленню на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, а також стягненням доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу відповідно до ст. 105 КЗпП України.

При цьому, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування рішення Голови Правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», апеляційний суд обґрунтованого виходив з того, що проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці взагалі та скорочення штату і чисельності працівників зокрема.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Крім того, відсутні підстави і для скасування ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року про відмову у поверненні судового збору, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року) від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що крім позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, за якими судовий збір не сплачується, а позивачкою також заявлено вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Голови правління ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 10 квітня 2015 року № 62, наказу від 22 червня 2015 року № 2353, а також стягнення моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України на час подання апеляційної скарги (10 грудня 2015 року) позивачка мала сплатити судовий збір за вказані вимоги.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скаргипублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК»та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: С.О. Карпенко

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана