УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлені особи Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на неправомірну бездіяльність Державної виконавчої служби України,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність співробітників Київського ВДВС ХМУЮ, в провадженні яких перебувають виконавчі листи про звернення стягнення на предмет застави: трьохкімнатну квартиру №126 в буд. №92 по вул. гв. Широнінців в м. Харкові вартістю 19 345 грн. у вигляді невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.02.2014 року більш ніж півтора року всупереч приписам ч.2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження»; зобовязати співробітників Київського ВДВС ХМУЮ, в провадження яких перебувають виконавчі листи про звернення стягнення на предмет застави: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 19 345 грн., фактично виконати рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.02.2014 року і невідкладно звернути стягнення на предмет застави та стягнути з Київського ВДВС ХМУЮ судові витрати на правову допомогу в розмірі 8 268 грн. В обґрунтування зазначених вимог посилалась на наступне. 19.02.2014 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, на виконання якого були видані виконавчі листи. 31.03.2014 року в порядку ст. 19 ЗУ «про виконавче провадження», представником стягувача до канцелярії Київського ВДВС ХМУЮ були подані заяви про відкриття виконавчих провадження та оригінали виконавчих листів. 03.04.2014 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень. Дане рішення суду не виконано, що суперечить ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Представником заявника були подані скарги до Міністерства юстиції України та ГУЮ в Харківській області. Але, наразі, рішення суду залишається невиконаним, що суттєво порушує права стягувача. Крім того, заявник вимушений був звернутись до ТОВ «Харківський центр правової допомоги» для отримання відповідної правової допомоги, які він просить стягнути з Київського ВДВС ХМУЮ.

В судове засідання представник заявника ОСОБА_5 зявилась, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник зацікавленої особи Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 в судове засідання зявився, заперечувала проти задоволення даної скарги, надала письмові заперечення та пояснила, що державним виконавцем приймаються всі необхідні заходи примусового виконання рішення, які направлені на фактичне його виконання.

Зацікавлені особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.02.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та звернуто стягнення на предмет застави: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 19 345 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 09.01.2003 року в редакції відповідно до додаткової угоди №6 від 19.12.2007 року в сумі 635 377,40 грн. та визначено спосіб реалізації вказаної квартири у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною продажу, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнуто з відповідачів судові витрати в розмірі 229,40 грн.

Згідно ст.124 Конституції України: «Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України».

На виконання даного рішення, 26.03.2014 року представнику позивача ОСОБА_7 були видані виконавчі листи за даною справою.(а.с. 57), тому що рішення набуло законної сили.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

31.03.2014 року представником позивача ОСОБА_8 до Київського ВДВС ХМУЮ були подані заяви про відкриття виконавчого провадження.

Постановою ст. державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 від 03.04.2014 року було відкрито виконавче провадження за вказаними виконавчими листами та наданий добровільний строк виконання рішення в 7-денний термін.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ст. державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 10.04.2014 року були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

18.04.2014 року представник позивача ОСОБА_8 звертався до Київського ВДВС ХМУЮ з заявою про надання інформації щодо вказаних виконавчих листів.

З матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що ст. державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 в установленому законом порядку не направлялись вказані постанови, оскільки крім супровідних листів в матеріалах виконавчого провадження, будь-яких доказів отримання стягувачем та боржниками вказаних постанов, або відправлення зазначених постанов не має.

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства,установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати(заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Представник стягувача ОСОБА_4 зверталась з відповідними скаргами до Міністерства юстиції України та Управління ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо невиконання рішення суду. (а.с.80).

Судом встановлено, що через рік після винесення вказаних постанов, а саме 11.05.2015 року ст. державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ був складений акт державного виконавця, а в подальшому були направлені відповідні запити на отримання відповідних документів та отримані відповіді на них та 10.12.2015 року винесена постанова про призначення експерта, субєкта оціночної діяності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи всі обставини справи, оцінивши в сукупності всі дослідженні по справі докази, суд, вважає, що доводи наведенні в скарзі ОСОБА_1, в судовому засіданні доведені, та знайшли своє підтвердження, тому суд визнає неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року по справі №640/22613/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави всупереч приписам ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязує його вжити всі необхідні заходи примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», своєчасно та в повному обсязі за виконавчими листами №640/22613/13-ц, н/п 2/640/794/14/07 виданими 26.03.2014 року Київським районним судом м. Харкова про звернення стягнення на предмет застави, та в строки, передбачені ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу з Київського ВДВС ХМУЮ слід зазначити наступне.

Так відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавав ТОВ «Харківський центр правової допомоги» в особі ОСОБА_4 на підставі договору № 10-10/09-15 від 10.09.2015 року, укладеним в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_1

Проте, докази, які б підтверджували, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 84 ЦПК України) в матеріалах справи відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Проте, долучена до матеріалів справи копія квитанції не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 8268 грн.

Також, у матеріалах справи міститься розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи фахівця в галузі права у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі, відповідно до якого вартість зазначених витрат становлять : ознайомлення з первісним матеріалом та їх аналіз, аналіз нормативного матеріалу, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів, звернення до ДВС для отримання інформації, складання тексту скарги в адміністративному та судовому порядку та представництво інтересів в суді без врахування часу, необхідного для явки в судові засідання. Але, вказаний розрахунок суперечить положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, в даному випадку, відповідно до положень ст. 388 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні брав участь також інший представника заявника ОСОБА_5

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат заявнику..

На підставі наведеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 2,11, 25, 30 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 209-210, 383, 384, 385, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлені особи Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на неправомірну бездіяльність Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 щодо невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року по справі №640/22613/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави всупереч приписам ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобовязати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_6 вжити всі необхідні заходи примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», своєчасно та в повному обсязі за виконавчими листами №640/22613/13-ц, н/п 2/640/794/14/07 виданими 26.03.2014 року Київським районним судом м. Харкова про звернення стягнення на предмет застави, та в строки, передбачені ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині в задоволенні скарги-відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

СУДДЯ