Справа № 161/6874/16-ц
Провадження № 2/161/2757/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 вересня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі : головуючої судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2014р. року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № 090876, відповідно до умов якого він зобовязався передати у власність відповідача косметичні засоби, а остання зобовязалась прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу № 090876 від 09.03.2014 року, ціна товару становить 7 560 (сім тисяч пятсот шістдесят) гривень 00 копійок. Пункт 5 цього договору передбачає, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 200,00 гривень, залишок у розмірі 800,00 гривень покупець сплачує у строк до 14.03.2014 року. Остаточний залишок у розмірі - 6 560,00 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом шести місяців по 1 093,33 гривень, щомісячно, у національній валюті України, гривні до 09-го числа кожного місяця. Покупець зобовязаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 09 вересня 2014 року. 09 вересня 2014 року, він, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а вона в свою чергу сплатила авансовий платіж, у розмірі - 200,00 гривень. Товар передано відповідачу повністю та в останньої відсутні будь-які претензії та зауваження щодо його якості та кількості. Проте, в порушення умов договору, відповідач, сплативши авансовий платіж 09.03.2014року та платежі: 18.04.2014 року - 1 000,00 гривень, 01.11.2014 року - 100,00 гривень та 09.12.2014 року - 1000,00 гривень, більше не сплачувала, передбачені п. 5 договору, при цьому повідомивши йому у телефонному режимі, що визнає наявність боргу за договором. Оскільки погашення заборгованості не відповідачем не здійснено в повному обсязі, у відповідача утворилась заборгованість, яка становить - 7 560,00 гривень (вартість товару) - 3200,00 гривень (сплачені відповідачем платежі) = 4 360,00 гривень. Оскільки відповідач відмовилась добровільно сплатити кошти за придбану косметику, на даний час, позивач не отримав залишок коштів за проданий товар, то вважає, що ОСОБА_2 повинна сплатити позивачу вищевказані кошти, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, починаючи з моменту прострочення виконання зобов'язання, а саме: з травня 2014 року по квітень 2016 року, включно.

Відповідно до розрахунку заборгованості, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, за період з травня 2014 року по квітень 2016року, включно, сума яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, становить 8178,04грн.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь кошти, згідно договору купівлі-продажу № 090876 від 09.03.2014 року, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 8 178,04грн.; а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн.та судові витрати по справі в розмірі 551,20грн.

Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій зазначив, що позов підтримує та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2014року між ОСОБА_1, як фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № 090876.

Відповідно до п. 1 вказаного договору, позивач зобовязується передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість, які зазначені у Акті прийому-передачі товару, а продавець зобовязується прийняти, оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим договором.

Як вбачається з п. 4 договору купівлі-продажу № 090876 від 09.03.2014 року, ціна товару становить 7 560 (сім тисяч пятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Пунктом 5 договору передбачено, що розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі, шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 200,00 гривень, залишок у розмірі 800,00 гривень, покупець сплачує у строк до 14.03.2014 року. Остаточний залишок у розмірі 6 560,00 гривень, покупець оплачує рівними частками протягом шести місяців по 1 093,33 гривень, щомісячно, у національній валюті України, гривні до 09-го числа кожного місяця. Покупець зобовязаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 09 вересня 2014 року.

Судом встановлено, що 09 вересня 2014 року, позивач, виконавши умови договору, передав відповідачу товар, а остання, в свою чергу, сплатила авансовий платіж у розмірі 200,00 гривень, про що свідчать копія акту прийому-передачі товару та копія прибуткового касового ордеру № 4315 від 09.03.2014 року.

Як встановлено судом, позивач взяті на себе зобовязання по вищевказаному договору купівлі-продажу виконав в повному обсязі. Однак, відповідач, в порушення умов договору, сплативши авансовий платіж 09.03.2014року та платежі: 18.04.2014 року - 1 000,00 гривень, 01.11.2014 року - 100,00 гривень та 09.12.2014 року - 1 000,00 гривень, надалі не здійснює погашення боргу в порядку, передбаченому п. 5 договору.

За таких обставин, у позивача виникло право вимоги виконання зобовязань відповідачем, згідно договору купівлі-продажу № 090876 від 09.03.2014 року.

Як слідує із змісту статтей 526-527 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння

зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 610, 611 ЦК України передбачає, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу, сторони усвідомлюють, що товар не підлягає обміну та поверненню, відповідно до «Переліку товарів» належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172. Тобто товар (косметичні засоби), придбаний відповідачем у позивача, не підлягає поверненню та обміну, про що була попереджена ОСОБА_2

Судом встановлено, що позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання, а ОСОБА_2, в свою чергу, отримавши товар, свої зобовязання, відповідно до договору купівлі-продажу, не виконала в повному обсязі, внаслідок чого в неї утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку, становить - 7 560,00 гривень (вартість товару) 3200,00 гривень (сплачені відповідачем платежі) = 4 360,00 гривень.

Як слідує із змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у звязку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних, які нараховуються на суму боргу з травня 2014 року (дата несплати позивачем чергового платежу) по квітень 2016 року, включно.

Згідно наданого представником позивача та перевіреного судом розрахунку, загальна сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача, у звязку з неналежним виконанням зобовязання, з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних, становить 8178,04грн. (а.с.14-15)

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача вищевказаної суми коштів.

Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги.

Згідно із ч. 1ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З платіжного доручення №384 від 26 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1, згідно умов укладеного з адвокатом ОСОБА_3 договору про надання юридичної допомоги, сплачено за послуги останній 1000 грн. (а.с. 17-18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача ОСОБА_1 1000 гривень витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за подання в суд позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 551,20грн. (а.с.1), який відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 88, 213-215, 224- 226 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти, згідно договору купівлі-продажу № 090876 від 09.03.2014 року, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в сумі 8 178,04грн.; 1000грн. витрат на правову допомогу та понесені по справі судові витрати в розмірі 551,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта