Справа № 536/932/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого - судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Курбановій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та виключення майна із загальної спадкової маси, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просить встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без державної реєстрації разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати об'єктом спільної власності подружжя домобудівлю АДРЕСА_1; визнати на нею право власності на ? частину вказаної домобудівлі; визнати об'єктом спільної власності подружжя земельну ділянку площею 0.1400 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на ? частину вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що у 2009 році вона та ОСОБА_4 вирішили створити сім'ю і з цією метою почали мешкати разом. З того часу вони з ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних стосунках. Шлюб не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для розбудови житлового будинку. В 2015 році ОСОБА_4 за рахунок сімейних заощаджень, які були сформовані від спільних заощаджень та плодів спільної праці, здійснив реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді добудови нежитлової прибудови до вказаного будинку, який належав ОСОБА_4 на праві особистої власності згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 09.10.2011 року. Вказує, що реконструкція будинку не є самочинною, оскільки її проведено на підставі рішення Потоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20.10.2011 року № 58 на належній ОСОБА_4 земельній ділянці та у відповідності до затвердженої належним чином схеми забудови земельної ділянки та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, не склавши за життя заповіту щодо розпорядження своїм майном. Оскільки після нього залишились спадкоємці: мати ОСОБА_3 та син ОСОБА_2, позивачка визначила їх відповідачами.

За життя ОСОБА_4 на встиг здійснити державної реєстрації вказаної вище реконструкції у встановленому законодавством порядку, тому вважає, що вказані об'єкти слід розглядати, як будівельні матеріали, з яких їх зведено.

Позивачка вважає, що стосунки з померлим ОСОБА_4 були сімейними, а від так на її стосунки з померлим ОСОБА_4 поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України («Право спільної сумісної власності подружжя»), зокрема вимоги статті 62 СК України, виходячи з положень якої домобудівлю АДРЕСА_1 слід вважати спільною власністю її та померлого ОСОБА_4 Вказана обставина дає їй підстави претендувати на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, як на частку спільної сумісної власності. Також посилається на ч. 1 статті 120 Земельного Кодексу України, та вказує, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання. Відтак позивачка претендує також і на ? частину земельної ділянки.

На підтвердження факту проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_4 понад п'ять років, позивач надала до суду акт обстеження місця і факту проживання, посвідчений секретарем Потоківської сільської ради Кузьміних Л.М. та просила допитати свідків.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Під час розгляду справи пояснила суду, що домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,17 га були придбані її сином (померлим ОСОБА_4) під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 09.10.2001 року, посвідченого нотаріально. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано належним чином за померлим ОСОБА_4 Земельну ділянку площею 0.1400 га (кадастровий номер НОМЕР_2) він набув у власність в 2010 році безоплатно, шляхом приватизації, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, та згідно вимог ст. 57 СК України вона є його особистою приватною власністю. Починаючи з 14 листопада 2002 року в будинку АДРЕСА_1 до цього часу були зареєстровані лише її син ОСОБА_4 та онук ОСОБА_2

В 2003 році ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_7, після чого в 2006 році вирішив поліпшити свої житлові умови та здійснити добудову нежитлової добудови до житлового будинку. В 2006 році за особисті кошти вона придбала ОСОБА_5 бутовий камінь для укріплення та збільшення площі фундаменту будинку, сплатила вартість його доставки. В тому ж 2006 році фундамент будинку був укріплений бутовим каменем. В 2008 році ОСОБА_4 працевлаштувався на роботу до «Крюківського вагонобудівного заводу», почав отримувати заробітну плату, тому мав кошти для подальшого будівництва. В 2010 році він найняв працівників, які обклали цеглою стіни будинку, в 2011 році був демонтований старий дах будинку та збудований новий. Будівельні матеріали та вартість робіт сплачував ОСОБА_4 Будівельні роботи він здійснював на законних підставах маючи на те дозвіл Потоківської сільської ради та будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1, вимоги до забудови, схему забудови. Одночасно відповідач ОСОБА_3 вказала, що з позивачкою ОСОБА_1 вони знайомі, підтвердила, що остання де-який час мешкала з її сином померлим ОСОБА_4 Вказала, що стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не були сімейними. Так як ОСОБА_1 ніде було жити, ОСОБА_4 приютив її у себе вдома. Вказала, що в період часу проживання з її сином ОСОБА_4, ОСОБА_1 ніде не працювала, заробітну плату не отримувала, у формуванні спільних сімейних заощаджень з її сином участі не приймала. На придбання будівельних матеріалів та сплату вартості робіт під час проведення добудови будинку по АДРЕСА_1, кошті не надавала. Коли в квітні 2016 року помер ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1 участі у витратах на поховання не приймала, пояснила це відсутністю коштів. Вартість поховання та поминальних обідів сплатила відповідачка ОСОБА_3 - мати померлого. Також ОСОБА_3 вказала, що після смерті сина, в квітні 2016 року вона подала до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Аналогічну заяву подав її онук, син померлого ОСОБА_2, вказує, що вона та відповідач ОСОБА_2 є такими, що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки площею 0,17 га та 0,14 га та права померлого, як забудовника земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив справу розглянути без його участі та відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Потоківська сільська рада Кременчуцького району, яка була залучена до розгляду справи в якості третьої особи, підтвердила факт завіряння акту обстеження місця і факту проживання ОСОБА_1, між тим не підтвердила і не спростувала факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, та пояснила, ОСОБА_1 до сільської ради жодного разу не зверталась.

Третя кременчуцька державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 12.04.2016 року Потоківською сільською радою Кременчуцького району. За життя заповіт про розпорядження своїм майном ОСОБА_4 не складав.

Спадкоємці першої черги, якими являються відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що стало підставою для реєстрації спадкової справи. Свідоцтва про право власності в порядку спадкування, станом на день вирішення даної справи, не видавались.

У відповідності до договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 09.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Волошиною Н.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 3539, померлому ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, до складу яких входять: житловий будинок літери А, сарай літери Б, сараї літери Вв, колодязь літери К, і земельна ділянка, площею 0,17 га (надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства), які знаходяться в АДРЕСА_1 на території Потоківської сільської ради.

У відповідності до реєстраційного посвідчення КП «Кременчуцьке міжміське бюро інвентаризації» право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано в книзі № 1 за реєстровим № 21.

Крім того право власності померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,17 га підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, виданим 12.04.2002 року Потоківської сільською радою на ім'я останнього.

На підставі рішення Потоковської сільської ради від 17 листопада 2009 року 35 сесії 5 скликання ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Потоківської сільської ради в АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Доказом тому є Державним акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів № 60 від 26.10.2010 року.

З моменту придбання домоволодіння до 2003 року, у вказаному будинку ОСОБА_4 проживав разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_2, після чого в грудні 2003 року шлюб між ними було розірвано.

З 14 листопада 2002 року у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2

У 2006 році маючи намір допомогти ОСОБА_5 в реконструкції його будинку, за кошти відповідачки ОСОБА_3 був придбаний бутовий камінь для підсилення фундаменту існуючого будинку та виконані роботи з монтажу фундаменту.

Згідно запису трудової книжки на ім'я ОСОБА_4 та індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України на ухвалу суду, ОСОБА_4 в червні 2008 року працевлаштувався на роботу до «Крюківського вагонобудівного заводу», де пропрацював безперервно до вересня 2015 року включно.

У 2009 року ОСОБА_4 почав проживати разом з ОСОБА_1 проте шлюб не реєстрували.

20 жовтня 2011 року Потоківська сільська рада Кременчуцького району, розглянувши заяву ОСОБА_4 надала йому дозвіл на добудову нежитлової прибудови до житлового будинку та будівництво сараю та гаража по АДРЕСА_1. 16 грудня 2011 року відділом містобудування та архітектури Кременчуцької районної державної адміністрації на ім'я забудовника ОСОБА_4 за реєстровим № 254 виданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Допитані судом свідки підтвердили, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили однією сім'єю понад 5 років, та одночасно не підтвердили, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існував спільний сімейний бюджет для розбудови домоволодіння по АДРЕСА_1 в с. Дзержинське. Крім того свідки показали суду, що ОСОБА_1 офіційно не працювала, заробітну плату не отримувала.

Будь-яких доказів про наявність спільного бюджету з померлим під час їх сумісного проживання, позивачка не надала.

Отже щодо наявності створення ведення та витрачання спільного сімейного бюджету ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4, докази відсутні.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Частина 1 статті 62 СК України встановлює, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження того, що вона внаслідок спільних трудових чи грошових затрат з ОСОБА_4, або в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти з ОСОБА_4 добудувала нежитлову прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1. Також позивач не надала суду доказів на придбання будівельних матеріалів за спільні чи за власні кошти, які були використані під час добудови будинку чи сплати вартості будівельних робіт.

Крім того позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів тому, що домоволодіння АДРЕСА_1 збільшилося у своїй вартості в той час коли вони з ОСОБА_4 проживали разом, не надала доказів на яку суму домоволодіння збільшилось у своїй вартості.

Одночасно судом встановлено, і не заперечується позивачкою, що роботи пов'язані з добудовою до будинку у період часу з 2006 по 2011 рік, зокрема укріплення фундаменту бутовим каменем, обкладення стін цеглою, демонтаж та монтаж даху, зведення печі опалення, укладення ламінату, виконували наймані працівники, яких наймав ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Проте ОСОБА_1 не зверталася з позовом про поділ майна до ОСОБА_4, коли той був живий.

Тобто, при виникненні спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя позов повинен бути пред'явлений одним із подружжя до іншого. Якщо один із подружжя - помер, то позов повинен бути пред'явлений до його правонаступників. Проте для того, щоб стати правонаступниками із повною цивільною дієздатністю відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повинні отримати свідоцтва про право на спадщину. Однак станом на день вирішення даної справи свідоцтва про право на спадщину відповідачам не видавались.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листах «Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», роз'яснили, що право власності може виникати за первісними і похідними підставами. За первісними підставами право власності на житловий будинок виникає вперше або незалежно від волі попередніх власників. За похідними підставами право власності на житловий будинок виникає за волею попереднього власника, а також в порядку спадкування за законом і за заповітом. Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів, зокрема смерті особи та відкриття спадщини.

Виходячи з цього слід вказати, що із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

При цьому для реєстрації права власності набувача на об'єкт незавершеного будівництва, надаються документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисна документація, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Крім того судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до вимог статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До складу спадщини, згідно ст. 1219 ЦК України, не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина 2 ст. 1268 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Згідно частини 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до частини 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в пункті 8 постанови від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, адже відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Отже суд приходить до висновку, що з ІНФОРМАЦІЯ_3 - з дня смерті ОСОБА_4, що є днем відкриття спадщини, до складу спадщини увійшли житловий будинок з надвірними будівлями; земельна ділянка площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 0,14 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Потоківської сільської ради в АДРЕСА_1, а також право померлого ОСОБА_4, як забудовника згідно будівельного паспорту від 16.12.2011 року на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Судом встановлено і не заперечується позивачем, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у встановлений строк звернулись до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, внаслідок чого в Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу, тому суд вважає їх такими, що прийняли спадщину. Одночасно встановлено, що позивачка з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.

Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_9 однією сім»єю з померлим ОСОБА_4 слід вказати, що відповідно до п . 5 ч 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Стаття 1264 ЦК України вказує, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Тому приймаючи до уваги покази свідків допитаних під час розгляду даної справи та акт обстеження місця і факту проживання, посвідчений секретарем Потоківської сільської ради Л.М. Кузьміних, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживала з померлим ОСОБА_4 однією сім'єю більше ніж п'ять років, що дає їй право на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідно до ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином зібрані по справі докази в сукупності та їх належна оцінка дають підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без державної реєстрації з ОСОБА_4. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 182, 331, 368, 1216, 1218, 1223, 1226 ЦК України, ст.ст.3, 60, 62, 69, 74 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без державної реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. О. Колотієвський