Єдиний унікальний номер 725/3126/16-ц
Номер провадження 2/725/627/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Симик І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.06.2015 року їх шлюб розірвано та після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з матірю.

Вказувала на те, що для загального розвитку та оздоровлення сина, вона має намір в серпні або вересні 2016 року поїхати на відпочинок в Болгарію на узбережжя Чорного моря. Оскільки для виїзду за кордон необхідна нотаріально посвідчена згода батька, вона звернулась до відповідача з проханням надати таку згоду, на що останній відповів відмовою, пояснивши своє рішення небажанням щоб його дитина відпочивала на морі.

Вважає, що виїзд сина за кордон на певний період для відпочинку буде сприяти його розвитку та оздоровленню, а тому звернулась до суду з даним позовом і просила надати дозвіл на виїзд за кордон, а саме в Болгарію, м. Золоті Піски, малолітньому ОСОБА_5, 05.10.2012 року без згоди батька - ОСОБА_3, з метою оздоровлення на період з 01 серпня 2016 року по 25 вересня 2016 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали і просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки вважає, що особи з якими позивач планує їхати відпочивати разом з їх спільним сином, можуть негативно впливати на хлопчика, а також в нього є сумніви щодо спроможності водія, який буде здійснювати перевезення у Болгарію, безпечно провезти його сина.

Предстанвик служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім'я,дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб під час якого у них 05.10.2012 року народився син ОСОБА_5. В подальшому заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.06.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а/с 9,10).

Згідно з ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 05.07.2016 року №6157 та №6158 (а/с 7,8).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Так, тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватися лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав, оскільки такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Порядок виїзду неповнолітніх та малолітніх громадян України за кордон визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», Правилами перетину державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Таким чином, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без годи одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач має намір вивезти сина в м. Золоті Піски, Болгарія, у проміжок часу з 01 серпня 2016 року по 25 вересня 2016 року, з метою його оздоровлення та загального розвитку.

Отже, враховуючи вік дитини, ступінь участі обох батьків у виховані сина, факт постійного проживання хлопчика разом з матірю, суд приходить до висновку, що тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_5 в Болгарію у проміжок часу з 01 серпня 2016 року по 25 вересня 2016 року з метою оздоровлення, не буде суперечити інтересам дитини та порушувати право батька на участь у виховані сина та спілкуванні з ним.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та останній відмовляється надати нотаріально посвідчену заяву на дозвіл виїзду сина в Болгарію на певний період часу з метою оздоровлення, про що також свідчать його пояснення в судовому засіданні, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, в Болгарію, для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, обставини на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позову, не доведені та не є перешкодою у надані дозволу на виїзд дитини за кордон на певний період з метою оздоровлення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.51,52 Конституції України, 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141,157,161 СК України, Правилами перетину державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 з подальшими змінами та доповненнями, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 64, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за кордон, а саме в Болгарію, м. Золоті Піски , малолітньому ОСОБА_5, 05.10.2012 року без згоди батька - ОСОБА_3, з метою оздоровлення на період з 01 серпня 2016 року по 25 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський