Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/5520/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/2287/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний». 08.09.2008 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № CL81972, згідно умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 8 000 грн. строком до 25.08.2012 року зі сплатою 38,60 % річних за користування кредитом.

Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, в порядку, передбаченому договором, 08.09.2008 року надав відповідачу кредитні кошти в сумі 8 000 грн. В порушення умов кредитного договору відповідач не належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, не в повному обсязі сплачувала проценти за користування кредитними коштами, не повертала чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку.

26.06.2013 року відповідачу було направлено вимогу - повідомлення про погашення суми заборгованості, однак остання не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку її сплатити.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 16.08.2013р. має заборгованість в розмірі 35 013,76 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту 7 592,25 грн.; відсотки 6 559,81 грн.; підвищені відсотки 20 861,70 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № CL81972 від 08.09.2008 року в сумі 35 013,76 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За нормами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.09.2008р. між сторонами по справі було укладено кредитний договір № CL81972, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 8 000 грн. строком до 25.08.2012 року зі сплатою 38,6 % річних за користування кредитом (т. 1, а.с. 4-12).

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та сумах, встановлених для сплати таких ануїтетних платежів.

Згідно з п. 5.3. кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 3.1. даного договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16.08.2013 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 35 013,76 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту - 7 592,25 грн., відсотки 6 559,81 грн., підвищенні відсотки 20 861,70 грн. (т. 1, а.с. 13-14).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 останні платежі було сплачено: 09.10.2009р. - 100 грн.; 31.08.2010р. - 250 грн.; 08.10.2010р. - 250 грн.; 11.04.2011р. - 250 грн. (т. 1, а.с. 92-93).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, а представник позивача заяви про поновлення строків позовної давності не подавав, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові.

З такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище, позичальник здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до квітня 2011 року, останній платіж нею було внесено 11.04.2011р. В подальшому ОСОБА_3 припинила оплату чергових платежів, а кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 07 серпня 2015 року (т. 1, а.с. 26), надавши розрахунок заборгованості станом на 16 серпня 2013 року.

Оскільки умовами кредитного договору (пункт 5.1) установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за пунктом 5.1 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами) повинно здійснюватись позичальником частинами кожне 25 число місяця (датою сплати щомісячного платежу є останній робочій день, що передує вказаній даті), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, та відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідачем зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1, а.с. 49-51, 192).

Зважаючи на заяву відповідача про застосування позовної давності, колегія приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності відповідно до положень ст.ст. 257, 261 ЦК України.

У звязку з чим, з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах строку загальної позовної давності - за період з 07.08.2012р. по 16.08.2013р. в розмірі 710,17 грн., в тому числі: кредит 317,19 грн., відсотки 10,54 грн., підвищенні відсотки 382,44 грн. (т. 1, а.с. 11-12, 13-14).

У задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за період до07.08.2012р. слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що за простроченою заборгованістю за період з 08.09.2008р. по 24.04.2011р. строк позовної давності не сплинув, адже відповідач в цей період сплачувала кошти за кредитним договором, спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права. Оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Доводи апеляційної скарги про те, що предявлення позову до відповідача у вересні 2013 року перервало перебіг позовної давності, тому строк позовної давності по заявленим Банком вимогам не сплинув, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» зверталося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35 013,76 грн. (т. 1, а.с. 95-97).

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2013р. позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було повернуто позивачу для подання до належного суду (т. 1, а.с. 98).

Колегія наголошує, що за змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, пятої статті 267 ЦК України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 ЦПК України перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-895цс15).

Інші доводи апеляційної скарги або базуються на викладі фабули справи, або є повторенням обставин, якими Банк обґрунтовував свої позовні вимоги, оцінка яким була дана колегією суддів вище у цьому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 710,17 грн. за період з 07.08.2012р. по 16.08.2013р.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 14,93 грн. (07,11 грн. + 07,82 грн.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 710 (сімсот десять) грн. 17 коп. та судові витрати в розмірі 14 (чотирнадцять) грн. 93 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: