Справа №628/3477/14-ц
Провадження №2/628/6/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2016 року Купянський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Сєлютіної Н.М.

при секретарі Дюковій Г.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ? частини спільно нажитого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 10.11.2010року, який було розірвано згідно рішення Купянського міськрайонного суду. Під час шлюбу сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить матері відповідача ОСОБА_3 03.09.2013року позивачка отримала завдаток у сумі 43тисячі грн. за продаж належної їй квартири АДРЕСА_1, яку вона придбала ще до шлюбу з відповідачем. 06.12.2014 року дана квартира була продана. Грошові кошти від продажу позивачка витратила на ремонт квартири, в якій вона з відповідачем проживала, а також на купівлю нових меблів у квартиру. При цьому, вона виходила з того, що сума спільно нажитих коштів, які були витрачені на ремонт, становить 43тисячі грн.

Оскільки позивачка не має можливості розпоряджатися спільним майном, бо не має до нього доступу, та не може відділити поліпшення, які були здійсненні в квартирі, вона вважала, що є всі підстави для стягнення з відповідача ? частини спільно нажитих коштів, які були витрачені на ремонт та нові меблі, та просила стягнути з відповідача 21500грн. в рахунок ? частини вартості витрачених спільно нажитих коштів.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги. ЇЇ представником ОСОБА_4 до позову був наданий список майна, придбаного під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на суму 43804грн. 05 коп. Позивачка , її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, підтримуючи позовні вимоги, просили стягнути з відповідача ? частину вартості саме вказаного у цьому списку майна.

Відповідач ОСОБА_2, його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність. При цьому заперечували факт набуття позивачкою і відповідачем у шлюбі вказаного у списку до позову майна та наявності взагалі сумісного бюджету сім»ї, внаслідок нетривалості шлюбу, навчання позивачки впродовж усього часу перебування у шлюбі у вищих навчальних закладах, відсутності постійних та достатніх доходів подружжя, в звязку з чим їм постійно матеріально допомагали батьки відповідача. Під час шлюбу сторони з дозволу батьків відповідача та без реєстрації проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_3, батьки здійснювали і здійснюють за свої кошти ремонт у квартирі, у чому їм допомагає відповідач, купували побутову техніку та меблі, якими сторони користувалися у квартирі, дозволу на участь у ремонтних роботах ОСОБА_1 не просила, свої кошти не вкладала ні в сімейний бюджет, ні в ремонт квартири. Та обставина, що батьки відповідача дозволили сторонам тимчасово проживати в квартирі без реєстрації і оформлення будь-яких договорів, не породжувала ніяких прав матеріального характеру ні для позивачки, ні для відповідача. Позивачка з батьками відповідача не мала сумісний бюджет, не вела спільне господарство, а тому її твердження про купівлю нею будівельних матеріалів для ремонту цієї квартири і тим самим поліпшення цієї квартири, безпідставне. У лютому 2014 року позивачка самовільно вивезла з квартири квитанції та речі, що належать ОСОБА_3, у звязку з чим та зверталася до правоохоронних органів. Відповідач та його представники надали суду докази на підтвердження того, що власником квартири є ОСОБА_3 з 27.09.2012року і що вже з жовтня 2012р. по 2015рік батьки відповідача проводили капітальний ремонт квартири з купівлею будівельних матеріалів, вікон, дверей, оздоблення, меблів, тощо. Побутова техніка взагалі купувалася ними у 2012-2013 р. і жодним чином до їх придбання не має відношення ОСОБА_1

Суд, заслухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000305 від 19.02.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, допитавши свідків , вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об"єктами права сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, що виключені з цивільного обороту (ст.61 ч.1 СК України), і у відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статті 69,70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Способи та порядок поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені в ст. 71 СК України. Відповідно до вказаної правової норми майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

П.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання, місце його знаходження.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2010року по 28.03.2014 року ( а.с.72).

Від шлюбу дітей не мають.

Представником позивачки ОСОБА_4 до позову наданий список майна, придбаного під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на суму 43804грн.05коп. (а.с.84).

В якості такого майна вказано: телевізор, придбаний у ФОП Козін 20.04.2013р. за 4100грн., газову пічку, придбану у ФОП Козін 25.07.2013р. за 5580грн., пральну машинку Самсунг, придбану у ФОП Козін 15.11.2012р. за 3100грн., кухню т/ч 468 та кухню т/ч 619, придбану у магазині «Світ меблів» відповідно 23.10.2013р. та 31.10.2013р. за 300грн. та 2356грн., декор, плитку,будматеріали, двері, наличники, ламінат, придбані у ФОП Артюшенко 01.11., 05.11, 09.12, 17.12., 21.12, 14.10 та 24.10.2013р. за 2056грн.92коп, 147грн.,1500грн., 1986грн.,1500грн, 3941грн.63коп, 819грн.90коп., 880грн,1698грн.70коп., 500грн., кухонні секції, придбані в магазині «Світ меблів» 18.12.2013р. за 600грн., двері, придбані у ФОП Іжевський 23.12.2013р. за 1400грн., спальню, табуретки, придбані у магазині «Світ меблів» відповідно 24.12.2013р. за 5098грн. та 26.12.2013р. за 260грн., будівельні матеріали, придбані у ФОП «Ржевський» 26.12.2013р. за 850грн., диван, придбаний у МС «Апрель» 27.12.2013р. за 4995грн., жалюзі, придбані у ФОП «Зіньковський» 25.12.2013р. за 134грн.90коп.

Для підтвердження вартості зазначеного майна надані товарні чеки, видаткові накладні гарантійні талони, квитанції до прибуткового касового ордеру, квитанції, бланк заказу на виготовлення жалюзі (а.с.38-59).

Звертаючись до суду з даним позовом і уточнюючи його, позивачка просила про стягнення з відповідача ? частини вартості майна, вказаного у списку, доданого до позову, без врахування зазначених у рішенні положень ст.71 СК України щодо способу та порядку поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено, між сторонами не досягалася домовленість щодо способу та порядку поділу спільного майна, згоди на виплату грошової компенсації відповідач позивачці не надавав, гроші на депозитний рахунок суду не перераховував і,крім того , факт придбання такого майна у шлюбі з позивачкою за спільно нажиті кошти взагалі заперечував.

Також встановлено, що під час шлюбу сторони з дозволу батьків відповідача проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_3Л, що підтверджується копіями договору купівлі продажу від 27.09.2012р., витягу з Державного реєстру правочинів та про Державну реєстрацію прав (а.с.100-103) та не заперечується сторонами.

Відповідно до довідок КП «Купянські міські теплові мережі» від 30.03.2014р. та 20.11.2014р., Кіндрашівського сільського голови від 19.11.2014р., позивачка була зареєстрована на території Кіндрашівської сільської ради за адресою: с.Московка, вул.Білгородська,8-а з 29.06.2011р. по 19.02.2014р.; станом на 20.11.2014. в АДРЕСА_2»янська ніхто не зареєстрований.

Вказана квартира не була і не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, вона не є предметом спору і тому вимоги позивачки до відповідача у порядку поділу майна подружжя у частині стягнення з нього половини вартості майна, придбаного на ремонт цієї квартири у звязку з неможливістю відділення здійснених в ній поліпшень, є безпідставними.

Крім того, позивачка не надала беззаперечних доказів щодо обсягу майна, спільно нажитого з ОСОБА_2 у шлюбі, та щодо джерела на його придбання, чи було воно спільними сумісними коштами подружжя або набувалося ними в результаті спільної праці подружжя.

Так, у позові вона зазначала, що на купівлю нових меблів та ремонт квартири , де вона проживала з чоловіком, нею були витрачені кошти, отримані від продажу її квартири в сумі 43тис.грн., але з копії договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2013року вбачається, що ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 за 46300грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору (а.с.5-6 ), а копія розписки від 03.09.2013р. на а.с.8 свідчить про те, що ОСОБА_7 у завдаток укладення у майбутньому договору купівлі - продажу квартири цього дня передала 43тис. грн. ОСОБА_8. Даний документ не містить жодного посилання на те, що мова у ньому йдеться про купівлю-продаж саме АДРЕСА_4, яка належала позивачці.

Підтвердження того, що ОСОБА_1 взагалі особисто отримувала ці кошти, в матеріалах справи немає. Відповідач заперечував факт наявності у позивачки таких коштів у період з вересня 2013р. по лютий 2014р., а також внесення нею цих коштів в сімейний бюджет, про продаж квартири дізнався у лютому 2014р. від матері позивачки.

З тексту Акту від 16.09.2014року на а.с.10 вбачається, що він складений ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на підтвердження того, що ОСОБА_1 у вересні 2013року продала належну їй квартиру у Луганській області та отриманні від реалізації квартири гроші у сумі 43тисячі грн. були витрачені на ремонтні роботи в кв.№50 в буд №3 по вул.2-й Цукрозаводській в м.Куп»янську, а також на покупку нових меблів в цю квартиру, оскільки в цій квартирі проживала ОСОБА_1 зі своїм чоловіком.

Даний акт не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, бо свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснили, що вони особисто цей акт не складали, підписали його на прохання представника позивачки в приміщенні суду, знають про обставини, викладені у акті, зі слів позивачки та її батька.

Свідок ОСОБА_11 - сусідка сторін, поясняла, що сторони проживали у кв.№50, де здійснювався ремонт, завозилися будівельні матеріали та меблі, які, зі слів сторін, вони придбали за власні кошти, але чи відповідає це дійсності їй невідомо. Відповідач ОСОБА_2 заперечував і поясняв, що ніколи такого свідку не говорив і не міг, бо будівельні матеріали, меблі були придбані його батьками за їх спільні кошти, він допомагав батькові, який в основному здійснював ремонтні роботи, і з позивачкою вони користувалися майном батьків.

Свідок ОСОБА_12 поясняла, що квартиру АДРЕСА_5»янську у вересні 2012року для себе придбали ОСОБА_3 та ОСОБА_13, вони ж здійснювали у ній капітальний ремонт та матеріально підтримували відповідача та позивачку.

Свідок ОСОБА_13 поясняв, що разом з дружиною у вересні 2012року придбали квартиру АДРЕСА_6»янську, яку оформили на імя дружини, і з жовтня 2012року по 2015рік здійснюють у ній ремонт за свої кошти. Ремонтні роботи здійснював в основному він, будівельні матеріали, меблі, побутову техніку купував за спільні з дружиною гроші у присутності позивачки, а оскільки в квартирі з їх дозволу проживали тимчасово сторони, то при заказі товару в деяких накладних вказувалося імя позивачки та її номер телефону для повідомлення про доставку товару.

В ході судового розгляду з приводу джерела на придбання спільного з відповідачем майна позивачка надавала суперечливі показання, пояснюючи, що воно було придбане ними і на її зарплату, і на допомогу її батьків та за гроші відповідача, який підробляв, і на завдаток у сумі 43тисячі грн. за продаж належної їй квартири АДРЕСА_1, яку вона придбала ще до шлюбу з відповідачем.

З копії довідки про доходи № 35 від 03.03.2014р. вбачається, що з 07.08.2012р. по 31.12.2012р. ОСОБА_1 мала дохід у розмірі 7959грн.53коп., а за 2013р. - 27121грн.12коп.(а.с.9).

Додані позивачкою до справи товарні чеки, накладні , відносяться до 2012-2014р.р. З видаткових накладних та їх копій магазину «Биттехніка Віко» на купівлю 15.11.2012р. пральної машини за 3100грн, 20.04.2013р. телевізора за 4100грн та газової печі за 5580гран. 25.07.2013р., які зазначені у списку майна, придбаного ОСОБА_1 та В.М., як придбані у ФОП Козін, (а.с.84) вбачається, що в них не вказано прізвища роздрібного покупця і відповідно до дат, придбані вони були до отримання коштів від продажу квартири позивачки, як про це вона зазначає у позові. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000305 від 19.02.2014 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, по перевірці заяви ОСОБА_3 щодо самовільного вивезення її майна з квартири, позивачка в поясненнях від 19.02.2014р. та 24.02.2014р. вказувала, що на протязі останніх 6 місяців з відповідачем були постійні скандали на побутовому грунті, про що вона ставила до відома і його батьків. У цей же період відповідно до даних списка майна (а.с.84), крім п.1-3, позивачка вказує про придбання сторонами меблів та вкладення коштів у ремонт належної ОСОБА_3 квартири, що є непереконливим. Як і непереконливими є твердження позивачки та її представників про те, що знаходження на руках позивачки квитанцій та товарних чеків свідчить, що саме за її кошти були придбані вказані у них будівельні матеріали та меблі.

Показання відповідача, його представників та свідка ОСОБА_13 стосовно порядку купівлі товарів, сплати за них та оформлення товарних чеків, підтверджуються відповідями з магазинів « Биттехніка Віко», «Апрель», МС «Світ меблів» про те, що відносно роздрібних покупців магазин не має і не веде поіменного обліку на підставі паспорту; телефон, адреса та імя записується лише для доставки товару і може не відповідати даним тієї особи , яка сплатила кошти за товар.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в межах заявлених нею вимог і доказів, що містяться в матеріалах справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості ? частини спільно нажитого майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Куп»янський міськрайонний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:

.