АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/5466/16 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Шевченко Н.Ф., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - Відділ опіки та піклування у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення в житлове приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення її та її малолітнього сина в зазначену квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 17 листопада 2007 року вона з ОСОБА_4 перебуває у шлюбі, з моменту укладення шлюбу вони разом мешкали (проживали) за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира на праві власності належить ОСОБА_4 та його батьку ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_5.

22 липня 2014 року шлюб було розірвано, а 05 червня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вигнали її з сином з квартири, замінивши замки.

В зв'язку з чим вона вимушена була звернутися за захистом своїх та її сина порушених прав.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, та просив, посилаючись на ст.ст. 321, 391 ЦК України, усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеної квартири без надання їй іншого жилого приміщення.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві спільної власності із сином ОСОБА_4

На час звернення до суду в квартирі крім нього зареєстровані та проживають син ОСОБА_4 та неповнолітній онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В 2007 році в належну йому квартиру вселилася дружина сина - ОСОБА_2, яка ніколи не була членом його сім'ї , оскільки спільного господарства вони ніколи не вели.

Як власник квартири, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження квартирою.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2016 року позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задоволено частково, усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення її, ОСОБА_2, в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, крім того, судом не встановлено дійсні обставини справи та надано неналежну оцінку доказам, не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 не є членом його сім'ї.

ОСОБА_1, будучи особою, що звернувся до суду із зустрічним позовом, а також особою, що подала апеляційну скаргу, розглядом справи не цікавиться, в судові засідання не з'являється, повістки про виклик в судове засідання не одержую, а це говорить про його волевиявлення, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у розгляді справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Виходячи з вимог вказаної статті щодо неприпустимості зловживання своїм процесуальними правами, положень ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, ст. 3011 ЦПК України щодо розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути справу, зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України, за відсутності осіб, що не зявилися до судового засідання.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 через канцелярію формально подали заяви про перенесення розгляду справи, поважність причини неявки, на яку останні посилаються, належним чином не підтвердили, тому судова колегія визнала їх неявку такою, що перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За положеннями ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив із того, що остання вселилася в спірну квартиру на правах дружини співвласника квартири - відповідача ОСОБА_4 з яким вона перебувала у шлюбі з 17 листопада 2007 року.

Від шлюбу у них 2 червня 2008 року народився син, тобто вони проживали на правах членів сім'ї ОСОБА_7, а з часу розлучення - як колишні члени її сім'ї.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції, виходив із того, що член сім'ї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом тільки з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, проте з цих підстав позов ОСОБА_1 не заявлялся.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.03.2006 року, реєстраційний № 5-06-270306, зареєстрованого в КП "ХМБТІ" ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є власниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

17 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, після чого вони почали мешкати разом у спірній квартирі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 02.06.2008 року у сторін народився син ОСОБА_3.

22 липня 2014 року шлюб між ними розірвано

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК УРСРможе мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири в установленому законом порядку та набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для захисту права власності позивача за зустрічним позовом в обраний ним спосіб .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 21 ЦПК України суд привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала свої позовні вимоги, та під ставність для вселення її до спірної квартири, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові норми.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -