Справа № 621/2519/15-ц
Провадження № 2/621/89/16
РІШЕННЯ

іменем України

04 серпня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Бережної Н.М.,

за участю секретаря - Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

22.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що згідно наявних у неї документів, вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: 63404, АДРЕСА_1. Вказану вище квартиру вона придбала у ОСОБА_3 08.09.2015 року за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

Дані щодо вказаного договору були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.09.2015 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

Відповідачка по справі - ОСОБА_2 - мати колишньої власниці вказаного майна - ОСОБА_3.

При цьому, ОСОБА_2, як на момент укладання договору купівлі-продажу, так і на сьогоднішній день, зареєстрована у належному позивачу на праві приватної власності житловому приміщенні з 12.01.2012 року.

Однак, не дивлячись на свою реєстрацію у будинку, відповідачка не проживає у ньому, а фактично проживає за іншою адресою. Як відомо позивачу, зі слів ОСОБА_3, в звязку зі своїми віросповіданнями, вона мешкає у так званому „Залі царства свідків ОСОБА_5. Ще до укладання договору позивач з ОСОБА_3 домовилися, що питання щодо зняття з реєстраційного обліку її матері покладається на неї, оскільки вони, наскільки їй відомо, мали наміри розподілити кошти за продаж квартири між собою. Їх взаємовідносини з приводу будь-яких обставин жодним чином не можуть порушувати право власності позивача, що набуте відповідно до норм Закону.

До сьогоднішнього дня ОСОБА_2 зареєстрована у придбаному ОСОБА_1 08.09.2015 року житловому приміщенні, розташованому за адресою: 63404, АДРЕСА_1

Реєстрація ОСОБА_2 порушує права позивача як власника житла. Ще однією причиною є та обставина, що в звязку з реєстрацією відповідачки позивач вимушена сплачувати за неї комунальні послуги, чого робити не зобовязана.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: 63404, АДРЕСА_1, такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності і за наслідками її розгляду ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: 63404, АДРЕСА_1, такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, до суду повернулася судова повістка на її імя в звязку з відмовою її одержати.

Частиною 8 статті 76 ЦПК України визначено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином суд вважає, що відповідач належним чином була повідомлена про розгляд справи, однак заперечень проти позову не надала.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:

ОСОБА_1 є власником квартири № 2, розташованої за адресою: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. 11, яку вона придбала у ОСОБА_3 08.09.2015 року за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 (а.с. 8, 10-12).

Дані щодо вказаного договору були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.09.2015 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, що підтверджується витягом № 43453364 (а.с. 9).

ОСОБА_2 зареєстрована у придбаному позивачем 08.09.2015 року житловому приміщенні, розташованому за адресою: 63404, АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою 21.09.2015 року за № НОМЕР_1 «Зміїв Сервіс» та копією будинкової книги (а.с. 13-16).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18.04.2016 року відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним та вселення. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.06.2016 року вказане рішення залишено без змін (а.с. 8-11).

Крім того, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06.07.2016 року, яке набрало законної сили 29.07.2016 року відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу вказаної вище квартири частково удаваним, визнання права власності на 1/2 частину квартири (а.с. 68-71).

У відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею №1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантуючи захист прав власності, закон надає власникові право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту прав власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зі змісту ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом..

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 391 ЦК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику з цього питання Верховного Суду України.

Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім»ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, в якій до теперішнього часу зареєстрована відповідач - член сімї колишнього власника цієї квартири. Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника, припинилося право ОСОБА_2 на користування спірною квартирою. Крім того, відповідач договору найму або іншого договору на право користування квартирою не укладала, не є членом сімї позивача, а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на неї не розповсюджуються.

Також, відповідачкою не надано будь-яких доказів виникнення у неї самостійного, незалежного від волі власника, права на володіння та користування спірним житловим приміщенням.

За таких обставин, реєстрацією відповідачки ОСОБА_2 у вказаній квартирі порушуються права власника квартири ОСОБА_1, відповідно, її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 328, 383 ЦК України, ст. ст. 64, 156, 158 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловою квартирою № 2, яка розташована в будинку № 11 по вул. Гагаріна в м. Змієві Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: