АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова ОксанаРостиславівна про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору дарування квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просив визнати недійсним договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений 03.11.2014 між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коптєловою О.Р. Просив поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 однокімнатну квартира АДРЕСА_1; однокімнатну квартиру АДРЕСА_2; садовий будинок розташований на садовій ділянці АДРЕСА_6, а решту майна та грошові кошти просив залишити ОСОБА_3

Справа № 755/9213/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11884/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та просила визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 0,0530 га. та 0,2500 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_18; на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «ПриватБанк». Просила визнати за ОСОБА_1 право власності на: гаражний бокс розташований в кооперативі АДРЕСА_7 автомобіль Nissan Primera, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2016 первісний та зустрічний позов задоволено частково. Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину автомобіля Nissan Primera, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

- 1/2 частину гаражний бокс АДРЕСА_8

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_9

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0530 га., розташовану в АДРЕСА_10

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га., розташовану в АДРЕСА_11

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- 1/2 частину автомобіля Nissan Primera, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

- 1/2 частину гаражний бокс АДРЕСА_8

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_9

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0530 га., розташовану в АДРЕСА_10

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га., розташовану в АДРЕСА_11

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 348,47 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовлено.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку Дніпровського районного суду м. Києва грошові кошти в сумі 95 159,56 грн. внесених нею згідно квитанції №1661/з9 від 23.06.2015.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що лише 2/7 частини однокімнатної квартири НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначила, що депозитні рахунки були відкриті після припинення подружніх стосунків, а тому є особистою власністю ОСОБА_3 та не підлягають поділу. Вказала, що позивач визнав її позов у частині виділення за ним права власності на автомобіль та гаражний бокс, а щодо неї земельні ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін в рівних частках по 1/2 його частині.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідноіз законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

З матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що 18.03.1977 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб (т. 1, а. с. 6), який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2015 розірвано (т. 1, а. с. 86).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбане майно, а саме :

однокімнатна квартира АДРЕСА_12

гаражний бокс розташований в кооперативі АДРЕСА_13 згідно з договору купівлі-продажу від 01.06.1995 (т. 1, а. с. 163);

земельна ділянка площею 0,0530 га розташована в АДРЕСА_14

земельна ділянка площею 0,2500 га., розташовану в АДРЕСА_15

автомобіль Nissan Primera 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 (т. 1, а. с. 178).

Також станомна 16.04.2015 (дату розірвання шлюбу) на рахунку ОСОБА_3 перебували грошові кошти в сумі 600 грн. (т. 1, а. с. 126) та 96,94 грн. (т. 1, а. с. 131), а всього 696,94 грн.

Крім того, при розгляді справи судом першої інстанції встановлено , що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.12.2001, ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_16 (т. 1, а. с. 64). 03.11.2014 зазначена квартира була подарована ОСОБА_9 ОСОБА_4 згідно договору дарування (т. 1, а. с. 63). Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.01.2015 ОСОБА_1 (донька сторін) продала однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_4. (т. 1, а. с. 88). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4, земельна ділянка АДРЕСА_17 є приватною власністю ОСОБА_3 на підставі рішення Київської міської ради від 5.07.2001 №383/1359.

Сторони по справі звернулися до суду та просили поділити вищезгадане майно, враховуючи вклад кожного з подружжя в придбання останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що спірне майно, яке було отримане сторонами за час шлюбу, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а при поділі такого майна розмір часток дружини та чоловіка є рівними.

Частина друга статті 70 СК передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї.

Враховуючи, що при розгляді справи сторонами не було доведено даних, на підставі яких можливо було прийти до висновку про можливість суду відступити від засад рівності часток майна колишнього подружжя, колегія суддів вважає висновки суду щодо поділу останнього правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що депозитні рахунки були відкритті після припинення подружніх стосунків, а тому є особистою власністю ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не прийняв до уваги те, що позивач за первинним позовом ОСОБА_1 фактично визнав позов ОСОБА_3 (позивача за зустрічним позовом) у частині виділення за ним права власності на автомобіль та гаражний бокс, а щодо неї спірні земельні ділянки, також не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржував, а отже погодився з ним, в зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом позбавлена можливості посилатися на порушення судом першої інстанції прав позивача за первісним позовом.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що однокімнатна квартира АДРЕСА_5 як на спільні кошти колишнього подружжя так і на особисті кошти відповідача за первісним позовом, які вона отримала від своєї матері, оскільки при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердила факт того, що вказана квартира була придбана колишнім подружжям в інтересах родини і при оформленні договору її купівлі-продажу у нотаріуса вона не робила будь-яких застережень щодо збільшення її частки у спільному майні, виходячи з вищезгаданих обставин.

За наведених обставин і вказаний довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду .

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк