Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1385/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Єгорової С.М., Фомічова С.Є.,

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Вагран» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на приміщення за апеляційною скаргою приватного підприємства «Вагран» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Вагран» (далі ПП «Вагран») про визнання дійсним договору купівлі-продажу, та визнання права власності. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 24 грудня 2004 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири № 522, яка розташована у будинку № 21 по проспекту Університетському в м. Кіровограді та складається з двох кімнат 11,1 кв. м та 17,2 кв. м, ванної 2,2 кв. м. та коридору 2,9 кв. м. Вона провела повний розрахунок з відповідачем за придбане приміщення в сумі 5000 грн. та прийняла приміщення. Цим самим сторонами було виконано умови договору в повному обсязі. Однак, відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, обіцяючи зробити таке посвідчення найближчим часом. Посилаючись на ці обставини, позивач росив: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ПП «Вагран» та ОСОБА_2, та визнати за останньою право власності на вказану квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2006 року позов задоволено. Суд визнав дійсним договір купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року квартири АДРЕСА_2 загальною площею 28,3 кв. м, яка складається згідно з інвентарної справи з кімнати площею 11,1 кв. м., кімнати площею 17,2 кв. м, ванної площею 2,2 кв. м, коридору площею 2,9 кв. м, укладеного між ПП «Вагран» та ОСОБА_2 та визнати за позивачем право власності цю квартиру.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 березня 2007 року виправлено описку в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2006 року, а саме: правильним розміром загальної площі квартири вважати 33,4 кв. м.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПП «Вагран» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене в супереч закону. Зокрема судом не враховано розяснення Пленуму Верховного Суду України надані у п. 13 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року та не взято до уваги, що договір купівлі-продажу підлягав не лише нотаріальному посвідченню, а й державній реєстрації і він є укладеним саме з момент державної реєстрації. Судом не було зясовано повноваження особи, яка підписала договір від імені ПП «Вагран». Суд не встановив наявність доказів повного або часткового виконання договору, перешкод у нотаріальному посвідченні договору. Фактично судом узаконено сфальшований договір купівлі-продажу. У розгляді справи від імені відповідача приймала участь особа, яка не уповноважувалася на це відповідачем. Крім того суд не правильно встановив дійсну площу квартира № 522, яка становить 22,03 кв. м. Також суд всупереч ч. 4 ст. 334 ЦК України визнав право власності на спірну квартиру за позивачем.

Ухвалою судді Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі у звязку з тим, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження та у звязку з відповідач не навів поважних причин пропуску строку.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою судді Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року поновлено ПП «Вагран» строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, особисто в судове засідання не зявилася, про поважність причин особистої неявки суд не повідомляла.

Представник позивача - ОСОБА_5 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу (а.с. 133 134) у яких висловлює судження про безпідставність апеляційної скарги. Стверджує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. У судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив суд про надання строку для подання додаткових доказів на обґрунтування своїх заперечень на скаргу та заявлених ним позовних вимог, але після перерви в судовому засіданні докази не подав та відмовився від свого клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив таке:

24 грудня 2004 року між ПП «Вагран», в особі директора ОСОБА_6, чк продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, в простій письмовій формі досягнуто домовленість про купівлю-продаж належної на праві власності ПП «Вагран» квартири № 522, яка розташована по прос. Університетському, 21, у м. Кіровограді.

Договір виконано так, як позивач повністю розрахувалася за квартиру, отримала її у власність і користується нею.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що договір укладений і виконаний, але право позивача не визнано, її правомочності власника обмежені без нотаріального посвідчення договору та реєстрації, а тому, пославшись на норми ст. 4, 15, 48 Закону України «Про власність, ст. 393 ЦК України, задовольнив позов повністю.

Проте, такого висновку суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Суд ухвалою від 24 жовтня 2006 року відкрив провадження у справі та призначив попереднє судове засідання на 10 год. 00 хв. 13 листопада 2006 року (а.с. 1).

Судове рішення суд ухвалив 13 листопада 2006 року в попередньому судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішенняу разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174і 175 цього Кодексу.

З протоколу судового засідання (а.с. 9 10) вбачається, що представник ПП «Вагран» за довереністю від 27 жовтня 2006 року - ОСОБА_7 позов визнав повністю.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Проте суд першої інстанції у порушення ч. 4 ст. 174 ЦПКналежним чином не з'ясував, чи не суперечить закону визнання позову відповідачем, чи є законні підстави для задоволення позову.

Ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За договоромкупівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 365 ЦК України ).

Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажуземельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченнюта державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачно, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції діючій на нас укладення договору купівлі-продажу та на час ухвалення місцевим судом рішення) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

За приписами ст. 182, ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції станом на грудень 2004 року та листопад 2006 року), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Аналіз норм наведених статей ЦК України дає підстави для висновку, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України повязувався з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Така правова позиція знайшла своє підтвердження у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Визнавши укладеним договір купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2004 року, який нотаріально не посвідчений та державна реєстрація якого не здійснена, суд першої інстанції фактично неправильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Крім того, умовами визнання такого договору дійсним є: досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору; повне або часткове його виконання; ухилення однією із сторін від його нотаріального посвідчення.

Проте суд не звернув уваги, що письмовий договір купівлі-продажу від 24 грудня 2004 року (а.с. 7) не містить відомостей про адресу квартири, яка продається.

Позивач, стверджуючи про сплату нею коштів за квартиру, але доказів на підтвердження виконання нею цієї умови договору не надала.

Крім того, позивач не надала доказів того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення договору, але той відмовився або що вона сама зверталася до нотаріальних органів з цього питання однак їй було відмовлено через відсутність іншої сторони договору.

Представник відповідач позов визнав, але не вказував про небажання відповідача нотаріально посвідчувати договір або відмову від участі у нотаріальній дії.

Вказані обставини лишилися поза увагою місцевого суду.

За відсутності доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, суд не мав підміняти органи нотаріату.

Так, як договір купівлі-продажу будинку від 24 грудня 2004 року фактично не укладений, у звязку з відсутністю його нотаріального посвідчення і реєстрації, то право власності на спірне майно за договором у позивача по справі не виникло.

Крім того, за правилами ст. 392 ЦК України, на яку послався суд, позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Оскільки правові підстави набуття позивачем права власності на майно відсутні, висновок суду про необхідність захисту прав шляхом визнання за нею права власності на квартиру на підставі ст. 392 ЦК України не можна визнати обґрунтованим.

Норми ст.ст. 4, 15, 48 Закону України «Про власність» та ст. 392 ЦК України, якими керувався суд, на спірні правовідносини не поширюються.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що визнання представником відповідача позову суперечило закону, а тому суд першої інстанції необґрунтовано прийняв таке визнання та безпідставно задовольнив позовні вимоги.

У звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2007 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства «Вагран» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на приміщення відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: