У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_12, реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції, управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області, треті особи: служба у справах дітей Житомирської міської ради, служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, про визнання договорів дарування недійсними, витребування майна, виселення та за позовом ОСОБА_9, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_8, треті особи: служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та прокурора Житомирського району Житомирської області, про визнання договорів дарування квартири та земельної ділянки удаваними, за касаційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року і додаткове рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила суд: визнати недійсними договори дарування квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0596 га за цією ж адресою від 30 квітня 2014 року, витребувати від ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вказану квартиру та земельну ділянку та виселити сім'ю ОСОБА_12 із спірної квартири.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що ОСОБА_8 придбав на публічних торгах арештоване нерухоме майно, яке належало позивачці, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, публічні торги з реалізації спірного майна та усі правовстановлюючі документи визнано недійсними. Про вказане рішення ОСОБА_8 був обізнаним та навмисно подарував спірне нерухоме майно ОСОБА_9 та його неповнолітнім дітям, у зв'язку з чим вона, як власник спірного нерухомого майна, може витребувати його у добросовісного набувача за безвідплатним правочином на підставі ст. 388 ЦК України.

ОСОБА_9, діючи у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання договорів дарування квартири та земельної ділянки удаваними. ОСОБА_9 посилався на те, що при укладенні оскаржуваних договорів воля в угоді була спрямована на укладення саме договорів купівлі-продажу, а не договорів дарування. За цими договорами ОСОБА_8 передано грошові кошти. Зазначав, що підставою для укладання угод дарування стала спрощена процедура укладення такого договору, що було зумовлено наявністю неповнолітніх дітей.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ОСОБА_9 задоволено.

Визнано удаваною угодою договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 квітня 2014 року, що був укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14, і був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою C.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1897.

Визнано удаваною угодою договір дарування земельної ділянки площею 0,0596 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_1 від 30 квітня 2014 року, що був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14, і був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою C.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 189.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна, виселення та розподілу судових витрат і ухвалено в цій частий нове рішення про задоволення позову.

Витребувано у ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє в інтересах ОСОБА_11, ОСОБА_12, квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В решті рішення суду залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року витребувано у ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_12, земельну ділянку по АДРЕСА_1 Житомирської області.

У касаційних скаргах ОСОБА_9, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, а ОСОБА_8 - ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити вимоги ОСОБА_9 і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира та земельна ділянка були передані ОСОБА_6 в іпотеку банку, який мав право у випадку невиконання зобов'язання отримати борг за рахунок іпотечного майна, а тому наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування, суд першої інстанції виходив із того, що позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, не підлягають задоволенню, оскільки у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, оскільки дійсно 30 квітня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, були укладені договори купівлі-продажу, а не договори дарування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна та виселення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_8, знаючи про те, що прилюдні торги, за результатами яких він придбав спірну квартиру і земельну ділянку, та видане на його ім'я свідоцтво про право власності рішенням суду визнано недійсними, відчужив вказане майно, тому наявні підстави для витребування майна відповідно до ст. 387, ч. 1 ст. 388 ЦК України та виселення сім'ї ОСОБА_12 із спірної квартири.

Однак, колегія суддів повністю не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції, які зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін та без належної оцінки наданих ними доказів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 була власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 596 кв. м, яка розташована за цією ж адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 березня 2007 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 12 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, остання передала вищевказане майно в іпотеку банку.

За заявою банку, приватним нотаріусом Сєтаком В.Я. 02 березня 2009 року було вчинено виконавчий напис за № 1940, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, та запропоновано за рахунок коштів, вилучених від реалізації іпотечного майна задовольнити вимоги банку в розмірі 166 805,69 доларів США.

31 березня 2009 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за цим виконавчим написом.

13 червня 2012 року ВДВС та ПП «НиваВ.Ш.» уклали договори № 0612133/1 і № 0612133/2 про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки). Згідно з даними договорами на прилюдні торги було передано майно (предмет іпотеки) арештоване при примусовому виконанні виконавчого напису.

06 липня 2012 року були проведені прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки, переможцем торгів став ОСОБА_8, який оплатив вартість реалізованого майна та отримав свідоцтво про право власності.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 червня 2013 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, визнано виконавчий напис нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу від 02 березня 2009 року таким, що не підлягає виконанню, визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведено 06 липня 2012 року філією 06 ПП «Нива В.Ш.» з реалізації арештованого майна у вигляді житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 596 кв. м розташованої за тією ж адресою, які оформлені протоколами прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, належні ОСОБА_6, за № 0612133/1(1) та № 0612133/2(1) від 06 липня 2012 року та актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Бєльською О.С. про реалізацію предмета іпотеки від 01 серпня 2012 року. Визнано недійсними протоколи прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, належне ОСОБА_6 за № 0612133/1(1) та № 0612133/2(1) від 06 липня 2012 року. Визнано недійсним акт державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Бєльською О.С. про реалізацію предмета іпотеки від 01 серпня 2012 року. Визнано недійсним свідоцтво № 9800/44 про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, виданого 09 серпня 2012 року ОСОБА_8 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. в порядку заміщення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Деменецької С.Л.

30 квітня 2014 року між ОСОБА_9, ОСОБА_12, які діяли в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, з одного боку та ОСОБА_8 з іншого боку, були укладені договори дарування квартири АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,0596 га за цією ж адресою, згідно з якими ОСОБА_9 отримав у дар Ѕ частину спірного майна, а діти - по ј частині.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, не підлягають задоволенню, оскільки у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_9 про визнання договорів дарування квартири та земельної ділянки удаваними, оскільки дійсно 30 квітня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, були укладені договори купівлі-продажу, а не договори дарування, так як ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сплатили ОСОБА_8 за вказане майно 500 000,00 грн про що останній не заперечував.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_9 про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді його позовних вимог не були вирішені позовні вимоги про визнання договорів дарування від 13 квітня 2014 року договорами купівлі-продажу, хоча в мотивувальних частинах рішень містяться відповідні висновки, є безпідставними, оскільки вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом ухвалення додаткового рішення, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Також при визнанні вказаних договорів удаваними, судами було з'ясовано, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх неповнолітні діти мали у власності квартиру АДРЕСА_3 та на підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 221 від 11 червня 2013 року отримали дозвіл на її відчуження з метою придбання квартири АДРЕСА_1 і земельної ділянки площею 0, 0596 га. ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли також в інтересах своїх неповнолітніх дітей, квартиру АДРЕСА_3 12 квітня 2014 року продали та 30 квітня 2014 року були укладені оспорювані договори дарування.

Отже суди дійшли до правильного висновку, що вказані обставини свідчать про те, що 30 квітня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли також в інтересах своїх неповнолітніх дітей, та ОСОБА_8 були укладені договори купівлі-продажу квартири та земельної ділянки, а не договори дарування.

Що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна та виселення, то колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір не врахував, що спірна квартира та земельна ділянка були реалізовані на прилюдних торгах.

Так, нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Відповідно до пункту 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Тобто покупцем за укладеним за результатами торгів договором купівлі-продажу є переможець торгів.

Продавцем такого договору є державна виконавча служба, а якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені, на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною

виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі написи нотаріуса.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про витребування майна, апеляційний суд не врахував положення ч. 1 ст. 330 ЦК України, яким визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього, а в даному випадку відчуження належного ОСОБА_6 майна було здійснене особою, яка мала права його відчужувати, оскільки воно було здійснене органом, на який законом покладено обов'язок по виконанню судових рішень.

Крім того, висновок суду апеляційної інстанції про те, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_6 поза її волею, а тому підлягає витребуванню є помилковим, оскільки арештоване державним виконавцем майно, а також майно, яке є предметом застави (іпотеки), та яке продане з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею.

Також поза увагою суду залишилось те, що навіть за наявності рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та визнання прилюдних торгів недійсними (у зв'язку з порушенням процедури їх проведення), зобов'язання, які виникли між ОСОБА_6 та банком на підставі кредитного договору та договору іпотеки не припинені та залишились невиконаними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом було помилково скасовано рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна та виселення, яке ухвалено згідно із законом.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна та виселення підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання договорів дарування удаваними правочинами та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 лютого 2016 року і додаткове рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про витребування майна та виселення скасувати та в цій частині залишити в силі Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова