Номер провадження: 22-ц/785/5069/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 ОСОБА_6, ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони працювали на посаді прибиральників, однак вони були звільнені з займаних посад за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням відповідних посад.

Позивачі вважають, що керівництвом підприємства при їх звільнені були допущені порушення трудового законодавства, що і явилось підставою для їх звернення до суду із даним позовом.

З урахуванням зазначеного, позивачі просили суд поновити їх на роботі на посаді прибиральників, стягнути з відповідача на їх користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.07.2015 року до дати поновлення на роботі, компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн. кожному, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачів на роботі, стягнення з КП «Малиновський ринок» середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_5, ОСОБА_3 через представника ОСОБА_6, ОСОБА_4

В скаргах з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом № 09 від 22.04.2015 року в.о. директора КП «Малиновський ринок» з метою забезпечення належного санітарного стану території ринку, наказано систематизувати норми навантаження, норм часу, кількість й ефективність використання праці прибиральників території, та підготувати пропозиції щодо скорочення кількості прибиральників території у разі перевищення норм.

Наказом № 12-02 від 24.04.2015 року в.о директора КП «Малиновський ринок» з метою приведення норм обслуговування робітників при утриманні територій, у відповідність до вимог наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.12.2013 року № 603, затверджено норми часу для робітників та матеріально-технічних ресурсів, які застосовуються на підприємстві при утриманні території КП «Малиновський ринок», а саме площа, яка підлягає прибиранню одним прибиральником за 7 годин робочого часу складає 2413 м2, кількість прибиральників необхідних для прибирання ринку площею 2413 м2 становить 10 осіб.

Як вбачається з штатного розпису КП «Малиновський ринок» загальна кількість прибиральників території комунального підприємства було зменшено до 10 прибиральників.

ОСОБА_3М відповідно до трудової книжки серії АА№ 71110 та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.11.2005 року, працювала на посаді прибиральника.

ОСОБА_4 відповідно до трудової книжки та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.08.2005 року, працювала на посаді прибиральника.

ОСОБА_5 відповідно до трудової книжки серії АА№ 320620 та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.07.2014 року, працювала на посаді прибиральника.

Наказом № 10 від 27.04.2015 року в.о. директор КП «Малиновський ринок» за два місяця попередив позивачів про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності та штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), що не заперечується позивачами.

Згідно наказу № 74/к від 01.07.2015 року ОСОБА_5 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу, на підставі ст. 40 ч. 1 п.1 КЗпП України.

Відповідно до наказу № 75/к від 01.07.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу, на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України.

Наказом № 76/к від 01.07.2015 року ОСОБА_4 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу, на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до розяснень викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за скороченням штату, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи був попереджений працівник за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, обґрунтовано виходив з того, що відсутні передбачені законом підстави для поновлення позивачів на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідача вакансії, які б відповідали професії позивачів, а також інші вакансії за іншою кваліфікацією у КП «Малиновський ринок» на час виникнення спірних правовідносин, не були наявні, позивачі не мають переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, звільнення позивачів проведено з додержанням норм трудового законодавства (п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України), та дійшов до переконливих висновків про безпідставність даного позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того, суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, позивачами не заявлялося вимог про скасування відповідних наказів відповідача про їх звільнення, тому позовні вимоги у спосіб обраний позивачами з цих підстав також не підлягають задоволенню.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 ОСОБА_6, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_7

ОСОБА_2