Справа № 138/1767/13-ц
Провадження №:6/138/28/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Жикевич Т.Б.,

за участю: секретаря Алєксєєвої І.Д.,

заявника ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для предявлення виконавчих листів до виконання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в Могилів-Подільський міськрайонний суд з заявою про поновлення строку для предявлення до виконання виконавчих листів, виданих для можливості примусового виконання рішення суду від 09.09.2013 у цивільній справі №138/1767/13-ц за її позовом до ОСОБА_2, а саме щодо стягненя пені за прострочення сплати аліментів та стягнення судових витрат.

Заява мотивована тим, що 09 вересня 2013 року Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області задовольнив позов до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 13.01.2012 по 01.07.2013 в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) грн. та судові витрати в сумі 1100 (одна тисяча сто) грн.

Після ухвалення зазначеного рішення позивач отримала виконавчий лист і мала намір пред'явити його до виконання, але ОСОБА_2 зобов'язався протягом двох років добровільно відшкодувати пеню рівними частинами. Однак свої зобов'язання він щоразу просив відтермінувати, посилаючись на тимчасове тяжке матеріальне становище та особисті сімейні обставини. У звязку з тим, що позивач, починаючи з 2012 року, постійно працювала в м. Києві для матеріального забезпечення дітей, не мала можливості часто бачитись з боржником ОСОБА_2 щоб примусити виконати його зобовязання, то не змогла вчасно подати виконавчий лист до Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Заявник вважає, що встановлений законом строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання вона пропустила з поважних причин, а тому і звернулась до суду з даною заявою.

В судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви та просила заяву задовольнити. Додатково повідомила суду, що в 2014 році також хворіла, зокрема в березні 2014 року, про що суду надала медичну виписку.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти вимог заяви та просили суд в задоволенні заяви відмовити, з тих підстав, що стягувач пропустила встановлений законом строк без поважних на те причин. Представник зазначив, що виконавчі листи та заяви про їх примусове виконання стягувач могла надіслати через відділення звязку до державної виконавчої служби.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи №138/1767/13-ц суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Згідно з ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 11.08.2013) виконавчі документи суду, за виключенням постанов у справах про адміністративні правопорушення могли бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строк, зазначений у частині першій цієї статті, встановлювався для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягало негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

В судовому засіданні встановлено, що 09.09.2013 Могилів-Подільський міськрайонний ухвалив рішення про часткове задоволення цивільного позову (справа № 138/1767/13-ц) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнув з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 000,00 грн., а 16.09.2013 суд ухвалив додаткове рішення та стягнув з відповідача на користь позивача також судові витрати в розмірі 1100,00 грн. (а.с. 32,33,37).

Як слідує з матеріалів справи інтереси позивача у справі представляли також адвокат та інша особа. Позивач також брала участь під час судового розгляду (а.с. 24-26,29,30,36,41,42).

Позивач лише 28.04.2016 звернулась до суду з заявою про видачу їй виконавчих листів по даній справі і такі виконавчі листи 05.05.2016 були їй видані (а.с. 43).

У виконавчих листах зазначено, що строк предявлення їх до примусового виконання 1 рік (а.с. 46,48).

Стягувач предявила до примусового виконання листи, однак постановами від 10.05.2016 державний виконавець Могилів-Подільського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області відмовив у прийнятті до провадження таких виконавчих документів та у відкритті виконавчого провадження з їх примусового виконання через пропуск встановленого строку предявлення виконавчих документів до виконання (а.с. 45,47).

Враховуючи положення ст. 371 ЦПК України та те, що заявником не повідомлено суду причини, які б суд міг визнати поважними, щодо пропуску строку для предявлення виконавчих листів до примусового виконання та не надала суду документи, які б підтверджували наявність таких причин суд вважає, що вимоги заяви є необґрунтованими та відповідно не доведеними в судовому засіданні.

Ті обставини, на які послалась заявник, не можуть бути визнанні такими, що є поважними в розумінні ст. 371 ЦПК України, зокрема, та обставина, що заявник не знала про те, що строк для предявлення листів до примусового виконання становить лише один рік, оскільки таке правило передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, позивач отримувала правову допомогу під час вирішення спору в суді та мала представника по довіреності. Те, що відповідач обіцяв добровільно виконати судове рішення і позивач йому вірила та чекала цього, те, що позивач хворіла 6 днів в 2014 році та те, що позивач працювала в м. Києві, оскільки жодна із зазначених обставин не перешкоджала стягувачу звернутись з відповідними письмовими заявами, як до суду, з метою триманні виконавчих листів через відділення звязку, так і до відповідного відділу державної виконавчої служби. З огляду на принцип розумності, суд не може вважати період лікування стягувача, який тривав лише 6 днів, таким, що став перешкодою для предявлення виконавчих листів до примусового виконання, оскільки такий строк тривав один рік. Доказів більш тривалого лікування в період року, протягом якого стягувач мала право на предявлення листів до примусового виконання, заявник суду не надала і про конкретні періоди та вид такого лікування, а також установу, в якій вона його проходила, суду не повідомила.

В судовому засіданні 01.08.2016 суд розяснив заявнику її право на зявлення клопотання про витребування документів судом, а також право на заявлення клопотання про оголошення перерви в розгляді заяви з метою отримання та надання суду додаткових документів, однак заявник відмовилась від реалізації таких прав.

Жодних інших обставин, які б могли вплинути на перебіг строків для предявлення виконавчих листів до примусового виконання, в тому числі переривання строку, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду, суд не встановив і, про такі обставини суду повідомлено не було.

Таким чином, з огляду на доводи заявника та встановленні обставини суд, приходить до переконання про відсутність законних підстав для задоволення вимог поданої заяви. Крім того, поновлення такого строку без причин, які б можна було б визнати поважними, є порушенням принципу юридичної визначеності встановленої Законом України «Про виконавче провадження» в частині строку для предявлення виконавчого листа виданого судом з метою примусового виконання судового рішення.

Враховуючи положення ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 11.08.2013) та керуючись ст.ст.209, 210, 371 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для предявлення виконавчих листів до виконання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Т.Б.Жикевич