Ухвала

іменем україни

27 липня2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Карпенко С.О., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання незаконною та скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Виконавча дирекція Фонду) про визнання незаконною та скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03 лютого 2012 року № 4 він був затверджений з 06 лютого 2012 року на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

05 березня 2013 року правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийняло постанову № 3 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду», у той же день наказом № 120-к, виданим виконуючим обов'язки директора Виконавчої дирекції Фонду, його було звільнено на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Своє звільнення вважає незаконним з огляду на те, що його було проведено з порушенням вимог, встановлених ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», п. 4.4 статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та п. 4.2 Регламенту правління Фонду, тобто рішення було прийнято неправомочним складом.

Враховуючи викладене, просив визнати незаконною та скасувати постанову правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05 березня 2013 року № 3 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду»; визнати незаконним та скасувати наказ Виконавчої дирекції Фонду від 05 березня 2013 року № 120-к «Про звільнення ОСОБА_3» та поновити його на роботі на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду.

18 квітня 2013 року уточнив позовні вимоги, зазначивши, що у порушення положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України його було звільнено під час його тимчасової непрацездатності, що підтверджується листком непрацездатності, звільнення відбулося незаконно з порушенням його прав, передбачених ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову правління Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності від 05 березня 2013 року № 3 про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05 березня 2013 року № 120-к про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду з 05 березня 2013 року.

Допущено негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді директора Виконавча дирекція Фонду .

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 травня 2013 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2013 року, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03 лютого 2012 року № 4 ОСОБА_3 був затверджений на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду з 06 лютого 2012 року.

05 березня 2013 року правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийняло постанову № 3 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду».

Наказом від 05 березня 2013 року № 120-к, що був виданий виконуючим обов'язки директора Виконавчої дирекції фонду ОСОБА_5, позивача було звільнено з посади директора Виконавчої дирекції Фонду на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду приймалося на засіданні правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» діяльність Фонду регулюється цим Законом, іншими законодавчими актами та статутом Фонду, який затверджується його правлінням.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» до складу правління Фонду входять по 15 представників держави, застрахованих осіб та роботодавців, які виконують свої обов'язки на громадських засадах. Правління правомочне приймати рішення за наявності на засіданні не менше двох третин складу кожної представницької сторони.

Згідно з п. 4.4 статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності правління правомочне приймати рішення за наявності на засіданні не менше двох третин складу кожної представницької сторони.

Пунктом 4.2 Регламенту правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Регламент) передбачено, що засідання правління Фонду є правомочним за присутності на ньому не менше двох третин складу кожної представницької сторони.

У пункті 4.3 Регламенту зазначається, що підставою для визнання правомочності засідання правління Фонду є дані реєстрації членів правління, яка проводиться Виконавчою дирекцією Фонду перед початком засідання.

Згідно з п 4.4. Регламенту участь членів правління у його засіданні є обов'язковою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу засідання правління Фонду від 05 березня 2013 року № 1 на засіданні були присутні 42 члени правління - по 14 осіб від держави, від профспілок та профоб'єднань (застрахованих осіб), від об'єднань роботодавців. Також були присутні 5 осіб з правом дорадчого голосу, у тому числі позивач як директор Виконавчої дирекції Фонду, 14 запрошених працівників Виконавчої дирекції Фонду і 4 запрошені особи.

Вважаючи засідання правління неправомочним, позивач посилався на те, що у голосуванні приймали участь, у тому числі і з питання про його звільнення, 28 членів правління.

Відхиляючи доводи позивача, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», п. 4.4 статуту Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 3.2, 3.3, 6.2 Регламенту, якими встановлено, що підставою для визнання правомочності засідання правління Фонду є дані проведеної перед початком засідання реєстрації членів правління, а рішення правління приймаються більшістю від присутніх на засіданні членів правління, і не передбачено визнання неправомочним засідання правління у разі, якщо хтось із членів правління не взяв участі у голосуванні чи залишив засідання, а також не передбачено проведення у таких випадках повторної реєстрації членів правління, дійшов обґрунтованого висновку, що рішення про звільнення позивача було прийняте правомочним складом правління, більшістю від присутніх на засіданні членів правління, тобто у відповідності з Законом та статутними документами Фонду.

Крім того, апеляційним судом встановлено та з матеріалів справи убачається, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 квітня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції Фонду про поновлення на роботі. Зі змісту вказаного рішення убачається, що позивачем під час розгляду справи було збільшено позовні вимоги, а саме: просив визнати незаконною та скасувати постанову правління Фонду соціального страхування від 05 березня 2013 року № 3 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду», посилаючись при цьому, як на одну з підстав для скасування постанови, на те, що при прийнятті постанови була порушена процедура прийняття рішень.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову, суд у рішенні від 05 квітня 2013 року дійшов висновку про те, що до порядку денного засідання правління питання про звільнення ОСОБА_3 було внесено з дотриманням вимог Регламенту правління Фонду, а також встановив, що рішення про звільнення ОСОБА_3 було прийнято більшістю голосів, як це передбачено Регламентом.

З такими висновками суду погодився суд апеляційної інстанції, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Київської області від 30 травня 2013 року, а саме, що з протоколу засідання правління фонду від 05 березня 2013 року № 1 убачається, що у вказаному засіданні брало участь 42 члени правління, з яких 26 членів правління проголосувало за звільнення ОСОБА_6, тобто відповідно до п. 7.2 Регламенту - рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більшість присутніх.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: С.О. Карпенко

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана