Справа №442/7558/16-ц
Провадження №2/442/2641/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б..

за участю секретаря - Кондратів І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просили провести визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0649 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:031:0029, що в м. Дрогобичі на вул. Воїнів УПА,15, у відповідності до розміру часток кожного у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, а саме земельну ділянку площею 0,0649 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0:01:031:0029, що по вул. Воїнів УПА,15, в м. Дрогобич Львівської області,

- частка ОСОБА_1, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 3/5 частки;

- частка ОСОБА_2, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 1/5 частки;

- частка ОСОБА_3, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку становить 1/5 частки.

А також визнати на такі частки право власності.

В обґрунтування позову покликаються на те, що позивачка є співвласником разом з відповідачами вказаної вище земельної ділянки, як і житлового будинку, що по вул. Воїнів УПА у м. Дрогобич Львівської області. даний будинок перебуває у спільній сумісній власності, розмір часток у якому є : ОСОБА_1 3/5 ідеальних частини, ОСОБА_4 -1/5 ідеальних частини та ОСОБА_3 -1/5 ідеальних частини. Між ними виникають спори про порядок реалізації правомочностей кожного із співвласників щодо вказаної земельної ділянки, зокрема з питань встановлення розмірів.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог частково, яку просила задовольнити, від вимог про визнання права власності за відповідачами на частки у спільному майні відмовилась.

Відповідачі подали заяви про розгляд справи без їх участі та визнання позову.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, стверджується матеріалами справи, зокрема на підставі договору дарування, посвідченого Другою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою від 17.12.1986 року за р. №2-2644, свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 11.08.2005 року за р. №2-1504; свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 11.08.2005 року за №2-1506, будинок №15 по вул. Воїнів УПА в м. Дрогобич знаходиться у спільній сумісній власності, зокрема ОСОБА_1 належить 3/5 ідеальних частини будинку, ОСОБА_2 - 1/5 ідеальних частини, ОСОБА_3 1/5 ідеальних частин.

Разом з тим, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2013 року , індексний номер :8983285 сторонам на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка по вул. Воїнів УПА,15, м. Дрогобич, кадастровий номер : :01:031:0029, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

У відповідності до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно із ч. 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Суб'єктами права спільної власності на земельні ділянки територіальних громад можуть бути районні та обласні ради.

Відповідно до пп. «е» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК ( 2768-14 ), володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Набута юридичною особою земельна ділянка не є спільною власністю її засновників, учасників або членів і не може розподілятися між ними як співвласниками.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що для можливості подальшого безперешкодного володіння та розпорядження спірним нерухомим майном, реєстрації своїх прав у відповідності з діючим законодавством, позивач має право на визначення частки земельної ділянки у спільній сумісній власності відповідно до частки у будинку, на якій така розташована, що не порушує права інших співвласників у спільній частковій власності, так і спільної сумісної власності на земельну ділянку з визначенням часток, оскільки, між сторонами склався порядок користування такими, фактично умовний поділ на частини, те, що між ними неможливо вчинити договір про поділ майна чи виділ частки в натурі, що є об'єктом спільної часткової та відповідно спільної сумісної власності. Разом з тим, на думку суду, це дасть змогу встановити та в подальшому зберегти між співвласниками земельної ділянки розумний баланс інтересів та потенційно в меншій мірі може створювати ситуацію, яка сприятиме допущенню у майбутньому порушенню майнових прав кожного із співвласників земельної ділянки окремо, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи заяву про відмову від частини таких.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.15,15,355,358,361 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0649 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:031:0029, що в м. Дрогобичі на вул. Воїнів УПА,15 :

- частка ОСОБА_1, становить 3/5 частки;

- частка ОСОБА_5 становить 1/5 частки;

- частка ОСОБА_3 становить 1/5 частки.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0649 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер :01:031:0029, що в на вул. Воїнів УПА,15, м. Дрогобичі Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Суддя О.Б. Нагірна