Справа №295/514/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючого судді Чішман Л.М..

З участю секретаря Савіної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління державної міграційної служби України у Житомирській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме в квартирою №159 в будинку №50/81 по вулиці Котовського у м. Житомирі, що належить на праві власності ОСОБА_1 При цьому посилався на те, що 15.11.2002 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3, яка разом із своїм сином ОСОБА_4 Вальдемаровичом зареєструвалась в належній позивачу на праві власності квартирі, проте із 2007 року відповідач у квартирі не проживає. Вказав, що особистих речей відповідача у квартирі немає, жилим приміщенням не користується та на спроби добровільного врегулювання питання про зняття із реєстрації ОСОБА_4 ігнорує, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_3 позов підтримали повністю, з підстав наведених у ньому. Просили позовні вимоги задвольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судове засідання 25.07.2016 року не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. За участі в судовому засіданні ОСОБА_2, який був допитаний в якості свідка пояснив, що з 2007 року між мешканцями квартири виникли несприятливі відносини та він був вимушений проживати в іншому місці, однак зазначив, що до 2014 року мав можливість приходити до спірного приміщення де зберігались його речі, після смерті бабусі ( жовтень 2014 року) замки в квартирі були змінені, тому він не мав можливості користуватись квартирою.

Представник Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 159, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Котовського, буд. 50/81 на підставі договору обміну від 04.12.2002. /а.с. 70 /

ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі №159, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Котовського, буд. 50/81, що підтверджується змістом довідки виданої КП «ВЖРЕП №8» Житомирської міської ради №1548 від 27.12.2014 року. /а.с. 10/

Відповідно до змісту акту від 26.12.2014 року, який затверджений директором КП «ВЖРЕП №8» Житомирської міської ради ОСОБА_5, за підписами сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 із 2007 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 яка являється матірю ОСОБА_2, пояснила, що її син із 2007 році у квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає.

Свідок ОСОБА_9, який є братом ОСОБА_2 пояснив, що в кінці 2007 року брат звернувся до нього із проханням вирішити квартирне питання, оскільки з батьками склались не приязні відносини, останньому було запропоновано матір"ю переїхати жити в квартиру бабусі, яка знаходиться по вулиці Шелушкова у м. Житомирі, після чого його особисті речі були перевезені у вказану квартиру. Наприкінці 2014 року брат ОСОБА_2 переїхав проживати до нього.

Зі змісту листа начальника Житомирського міського відділу Управління МВС у Житомирській області ОСОБА_10 № 28420 вбачається, що ОСОБА_11 було відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім того, встановлено, що гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 не проживає із 2007 року. /а.с. 71/

Переконливих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_11 чинив перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою, суду не надано, хоча відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України є обов"язком відповідача.

Крім того, зі змісту довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №7279 від 20.11.2014 року встановлено, що право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальної площею 44,17 кв. м., зареєстровано за ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва №8909 про право власності на житло виданого 17.12.1993 року відділом приватизації державного житлового фонду.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_2 не проживав в квартирі №159, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Котовського, буд. 50/81 з 2007 року.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз"яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правовсуддя необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Зі змісту статті 107 ЖК України вбачається, що у разі вибуття члена сімї наймача з жилого приміщення до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, то член сімї, який вибув, втрачає право на користування цим жилим приміщенням.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України визначено, що на підтвердження факту вибуття члена сім'ї наймача до іншого житлового приміщення, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач обрав інше постійне місце проживання, у звязку з чим фактично втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_3. Окрім того, на праві спільної часткової власності йому належить частина квартири АДРЕСА_4, що не позбавляє його права як власника зареєструватись у ній.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 не проживає у будинку з 2007 року, участі в утриманні помешкання не приймає, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №159 в будинку №50/81 по вулиці Котовського у м. Житомирі, що належить на праві власності ОСОБА_1

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чішман