АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування дозволу,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування дозволу відповідача від 10.07.2015 №ДОЗ-0206 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі за адресою АДРЕСА_1.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Київській міській раді вчиняти дії направлені на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_1, яким було розроблено на підставі дозволу від 10.07.2015 №ДОЗ-0206 та передачу цієї земельної ділянки у користування або у власність.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2016 в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджає розробленню та погодженню землевпорядної документації, формуванню земельної ділянки.

Справа № 761/22108/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12282/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить шляхом забезпечення цивільного позову, фактично ухвалити рішення в частині заявлених ним позовних вимог без розгляду справи по суті, що процесуально є недопустимим.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що на адресу Відповідача ОСОБА_1 направив запит вих. №211/16-К від 13.05.2016 та у відповідь на який було отримано лист від 23.05.2016 №0570291- 9943 зі змісту якого вбачається, що на клопотання ТОВ «Юридична фірма «ГОРОДИССЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» від 17.03.2015 №К-24577 Київська міська рада надала дозвіл від 10.07.2015 №ДОЗ-0206 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_1. Також до листа було долучено копію дозволу від 10.07.2015 №ДОЗ-0206 та копію додатку до дозволу - план-схему з визначенням орієнтовних меж і місця розташування земельної ділянки. Позивач, вважаючи, що дозвіл був виданий з порушеннями чинного законодавства, є таким, що порушує його права та законні інтереси, як співвласника багатоповерхового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до вимог статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав, свобод та законних інтересів. Реалізація права на судовий захист багато в чому залежить від належного правового механізму.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб забороною вчиняти певні дії.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Пунктом 4 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом спору є конкретна земельна ділянка.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, не дослідив предмет спору, не з'ясував, що такий спосіб забезпечення позову, як заборона вчиняти дії направлені на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, не перешкоджає розробленню та погодженню землевпорядної документації, формуванню земельної ділянки, в зв'язку з чим зробив передчасні висновки про відмову у задоволенні вказаної заяви.

Таким чином, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 312 ЦПК Україниапеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк