АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Антоненко Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року в справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського Головного територіального управління юстиції у м. Києві Торбинської Оксани Миколаївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Дніпровський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.07.2016 подання задоволено. Надано дозвіл державному виконавцю ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві на примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1, а саме до кв. АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій, пов'язаних з перевіркою майнового стану боржника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що на примусове виконання зведеного виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на 3 транспортні засоби, один з яких вилучено для подальшої реалізації. Зазначив, що питання примусового проникнення до житла розглядалося судом без участі державного виконавця та без вивчення матеріалів оригіналів виконавчого провадження.

Сторони в судове засідання не з'явилася, хоча були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у її відсутності.

Справа № 755/11320/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/15429/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке є обов'язковим до виконання не виконується, а державний виконавець не може потрапити у жиле приміщення.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2/756/981/13 виданий 22.05.2013 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 346 336,53 грн. (а. с. 13), та виконавчий лист № 2-3706 виданого 02.02.2011 Дніпровським районними судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Золоті ворота» боргу в розмірі 146 265,44 грн. (а. с. 6). 10.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про зведене виконавче провадження відповідно до виконавчого листа № 2/756/981/13 та виконавчого листа № 2-3706. 10.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно відповіді БТІ м. Києва боржнику на праві власності належить ј частина АДРЕСА_1. На неодноразові виходи державного виконавця за вказаною адресою ніхто не відчиняв, про що складено відповідні акти від 21.11.2013, 20.04.2016 (а. с. 12, 21).24.05.2016 виходом державного виконавця за зареєстрованою адресою боржника відчинив його батько, але до приміщення для здійснення опису та арешту майна боржника не допустив (а. с. 22).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Таким чином, законодавець зазначив, що вищезгадане подання необхідно розглядати за участю державного виконавця.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що останнє було розглянуто судом в одноособовому порядку , що є порушенням цивільно-процесуального законодавства.

Розглянувши зазначене подання за відсутності державного виконавця і без дослідження матеріалів виконавчого провадження, суд не перевірив обґрунтованість подання і докази на підтвердження необхідності надання зазначеного дозволу.

Так, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинне бути належним чином вмотивоване.

Однак судом не встановлено та із подання не вбачається у чому саме полягала причина відсутності доступу до житла, чи зумовлено це свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо обґрунтованості вищезгаданого подання.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Н.О.Антоненко