Провадження № 2/344/2132/16
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

22 квітня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені остаточно у зв'язку з тим, що у сторін несумісний характер та різні погляди на життя. Ведення спільного господарства та сумісне проживання між позивачем та відповідачем на даний момент припинено. Спору про майно немає. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати, стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду.

У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 30 березня 2016 року. Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2013 року (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Згідно довідки № від 12.05.2015 року ОСОБА_1 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили.

Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин.

Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не вбачає.

Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

У відповідності зі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивачу не відновлювати дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач свого обов'язку щодо утримання дитини не виконує належним чином, не надає матеріальну допомогу на дитину, яка є необхідною для нормального утримання.

Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Одним із різновидів майнових прав та обов'язків подружжя є права та обов'язки, пов'язані із взаємним утриманням, тобто матеріальною підтримкою один одного.

Право одного з подружжя за наявності певних обставин на утримання за рахунок іншого також визначено на законодавчому рівні, а саме: в нормах Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 цього Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

При цьому дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 80 Сімейного кодексу України, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров'я відповідача, те, що у нього, окрім дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інших дітей немає, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дочки не надає, проте має можливість надавати матеріальну допомогу. У зв'язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 02 грудня 2015 року, до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття.

Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 02 грудня 2015 року, і до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років, оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача саме у такому розмірі.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а за позовні вимоги про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у сумі 487,20 грн. (а.с. 21), на виконання вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн. та на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Також на підставі ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 420,00 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 24, 110, 112, 113, 114, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 7, 10, 11, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на утримання дружини задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 08 червня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 120, - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 грудня 2015 року до досягнення донькою ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, аліменти на утримання дружини у розмірі 500,00 грн. (п'ятсот грн. 00 коп.), щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь держави 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 420,00 грн. (чотириста двадцять грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мелещенко Л.В.