РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року

Київський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Кузнецовій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Департамент реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа Київський ВДВС ХМУЮ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування свого уточненого позову вказав, що 28 жовтня 2013 року Харківською філією ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майно (предмету іпотеки), а саме трикімнатної квартири загальною площею 66,1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Переможцем під час проведення торгів став ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1). Ці дані підтверджуються Протоколом № 208-02/362/1 З/і від 28 жовтня 2013 року.

На підставі зазначеного Протоколу старшим державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ було видано Акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) від 20 грудня 2013 року.

24 січня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 на підставі Акту державного виконавця було посвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2, та здійснено державну реєстрацію права власності останнього на зазначену нерухомість. Документами, що підтверджують таку інформацію є: 1) Свідоцтво від 24 січня 2015 року № 74 та 2) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 16670212 від 24 січня 2014 року.

На даний момент, в належній позивачу квартирі № 9 зареєстрований колишній власник (який володів зазначеним майном до проведення прилюдних торгів), а саме КрівчачВалерій Анатолійович. Не зважаючи на те, що відповідач по справі втратив усі права на майно внаслідок примусової реалізації останнього, він відмовляється у добровільному порядку знятись з реєстрації.

Позивач, як власник квартири АДРЕСА_3, розцінює це як порушення та утиск його законних прав та інтересів. Дії відповідача перешкоджають йому у здійсненні наданих законом прав власника.

Згідно абз. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначене положення віднайшло свою конкретизацію у ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 391 ЦК України деталізує нормативні положення, викладені у ст. 41 Конституції України та у ч. 1 ст. 321 ЦК України, та визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, для захисту прав власника та зняття в примусовому порядку ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання у квартирі, яка останньому вже не належить, необхідним є визнання судом відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 9, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 4-Г.

ОСОБА_2 втратив право на користування квартирою № 9 у будинку № 4-Г по вул. Героїв Праці в місті Харкові виходячи із наступного.

Право користування як таке є однією із прав права власності. Це закріплено у ст. 317 Цивільного кодексу України, де вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, вказаними правами особа може користуватися з моменту виникнення права власності і до моменту припинення права власності.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Саме за таких умов відповідач по справі втратив право власності на квартиру АДРЕСА_4, що підтверджується доданими до позовної заяви документами.

Підсумовуючи викладене, припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру зумовлює і втрату ним права користування таким майном, а тому відповідач повинен бути знятий з реєстрації у відповідному органі реєстрації.

Крім того, відповідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції від 04 квітня 2016 року органом реєстрації є -виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, органом, який з 04 квітня 2016 року уповноважений знімати з реєстрації місця проживання фізичних осіб на території міста Харкова - Департамент реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а відповідач в судове засідання не зявився, направляв до суду заяву про те, що позов не визнає з підстав того, що він оскаржує законність прилюдних торгів, на яких продано його квартиру ОСОБА_1, а також клопотання про зупинення провадження до розгляду даної цивільної справи. Після того, як вказана цивільна справа була розглянута і у позові було відмовлено і рішення набрало чинності, відповідач клопотав про зупинення провадження з іншої підстави, а саме: перебування його на військовій службі.

В судове засідання третя особа не зявилась, надала письмові заперечення, згідно яких, відповідно до змін до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» №888-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №888), виконавчим органам сільських, селищних, міських рад з 04.04.2016 року делеговані повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Статтею 11 Закону №888 визначені повноваження органів реєстрації та державних органів у сфері реєстрації фізичних осіб.

Так, орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад, реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах міста Харкова.

Для виконання зазначених повноважень рішенням Харківської міської ради створено Департамент реєстрації Харківської міської ради.

З метою реалізації повноважень органів місцевого самоврядування щодо виконання своїх функцій з реєстрації осіб постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила), які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, на підставі яких і діє Департамент реєстрації Харківської міської ради з 04.04.2016.

Згідно п. 26 Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 104 Цивільного Кодексу України, орган, який раніше здійснював реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб (ДМС) продовжує свою діяльність, не припиняє в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Таким чином, Департамент реєстрації Харківської міської ради не є правонаступником територіальних органів який здійснював реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб до 04.04.2016.

Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року Харківською філією ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майно (предмету іпотеки), а саме трикімнатної квартири загальною площею 66,1 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Переможцем під час проведення торгів став ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1). Ці дані підтверджуються Протоколом № 208-02/362/1 З/і від 28 жовтня 2013 року.

На підставі зазначеного Протоколу старшим державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ було видано Акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) від 20 грудня 2013 року.

24 січня 2014 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 на підставі Акту державного виконавця було посвідчено, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2, та здійснено державну реєстрацію права власності останнього на зазначену нерухомість. Документами, що підтверджують таку інформацію є: 1) Свідоцтво від 24 січня 2015 року № 74 та 2) Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 16670212 від 24 січня 2014 року.

На даний момент, в належній позивачу квартирі № 9 зареєстрований колишній власник (який володів зазначеним майном до проведення прилюдних торгів), а саме КрівчачВалерій Анатолійович. Не зважаючи на те, що відповідач по справі втратив усі права на майно внаслідок примусової реалізації останнього, він відмовляється у добровільному порядку знятись з реєстрації.

ОСОБА_2. звернувся до суду із позовом про визнання прилюдних торгів такими, що проведені із порушенням вимог закону, визнання незаконним акту державного виконавця, визнання незаконним і скасування свідоцтва, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року і ухвалою ВССУ від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості в повній мірі використовувати своє право власності на придбану ним квартиру. Відповідач ОСОБА_2 проходив службу у ВСУ у період з 07.08.2014 по 11.09.2015 року, був демобілізований і вибув за адресою: АДРЕСА_5.

Проте, за змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Судом зясовано, що ОСОБА_2 придбав спірну квартиру АДРЕСА_6 підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2003 року. Згідно іпотечного договору від 13.07.2007 року ОСОБА_2 надав в іпотеку АКБ СР «УКРСОЦБАНК» квартиру АДРЕСА_4, як забезпечення зобовязань за Кредитним договором від 13.07.2007 року. Отже, спірна квартира була придбана відповідачем не за кредитні кошти. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК (УРСР) України, виселити відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, неможливо. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняти його з реєстрації, без надання йому іншого житлового приміщення, відповідно такі вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», -

В и р і ш и В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Департамент реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Невядомський