Справа № 219/5632/16-ц
Провадження № 2/219/2918/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря Троян Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діють як законні представники в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про захист права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
10 червня 2016 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діють як законні представники в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про захист права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька обл., м. Бахмут (раніше Артемівськ), АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2007 року. З 11 вересня 2007 року за її згодою, як власника вказаної квартири, у квартирі зареєстровані як члени її сімї: її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; невістка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказані особи деякий час дійсно проживали у квартирі позивача, однак з початку червня 2014 року виїхали до Російської Федерації. Ніякої участі у витратах по сплаті наданих комунальних послуг та утриманню житла відповідачі не приймають, крім того, факт їх реєстрації в даній квартирі не дає позивачу реалізувати своє право на оформлення субсидії, що в свою чергу, негативно впливає на її майновий стан, що порушує її права як власника зазначеної квартири. Місцезнаходження відповідачів та малолітнього онука позивачу невідоме, останній раз спілкувалась з сином приблизно рік тому.
В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не зявилися за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем їх останньої реєстрації, та у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України: шляхом розміщення оголошення у пресі. Від них не надійшло заперечень на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за їх відсутності, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, у якій зазначила, що просить розглянути справу без її участі, та частково заперечує проти задоволення позовних вимог, а саме: просить суд не визнавати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька обл., м. Бахмут (раніше Артемівськ), АДРЕСА_1, оскільки законодавством України передбачено, що для того, щоб дитину позбавити права користування житлом їй необхідно надати у користування рівнозначне житло. Позивач по справі не надала відомостей про те, чи забезпечена буде дитина іншим житлом у разі визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за вказаною адресою.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власницею 1/1 частини квартири № 62, розташованої в будинку № 94 по вул. Корсунського в місті Артемівську (нині Бахмут)Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2007 року (а.с. 14, 15), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15501891 від 07 серпня 2007 року (а.с. 17) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 65032479 від 04 серпня 2016 року (а.с. 53-54).
Відповідно до копії довідки № 1565 від 08 червня 2016 року, виданої керівником Приватного підприємства «ВІЛС» ОСОБА_6, за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут), АДРЕСА_2 зареєстровані з 11 вересня 2007 року: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином власника ОСОБА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є невісткою власника, та онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).
З акту від 08 червня 2016 року, складеного комісією у складі керуючого ОСОБА_7, майстра ОСОБА_8, паспортиста ОСОБА_9, та затвердженого директором приватного підприємства «ВІЛС» ОСОБА_6, вбачається, що АДРЕСА_3 зареєстровані, але не проживають з червня 2014 року по теперішній час ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на даний час знаходяться в Росії, що підтверджують сусіди: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 19).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладені докази, суд приходить до переконання, що позивач довела свої вимоги в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 62, розташованою в будинку № 94 по вулиці Корсунського у місті Бахмут (раніше Артемівську) Донецької області, і вони підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання стосовно визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 62, розташованою в будинку № 94 по вулиці Корсунського у місті Бахмут (раніше Артемівську) Донецької області, суд приходить до висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.
Малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в квартирі № 62, розташованої в будинку № 94 по вулиці Корсунського у місті Бахмут (раніше Артемівську) Донецької області, яка належить позивачу, разом зі своїми батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які станом на теперішній час залишаються зареєстрованими за вказаною адресою.
Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.
У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Дитина відповідачів була зареєстрована в належній позивачу квартирі за її згоди.
Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітня дитина ОСОБА_4, який є членом сім'ї позивача, не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), він не може бути визнаним таким, що втратив право користування цим житлом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, то суд вважає необхідним залишити за малолітнім ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
Керуючись Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», статтею 160 Сімейного кодексу України, статтею 156 Житлового кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України,статтями 3, 10, 11, 34, 35, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діють як законні представники в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про захист права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька обл., м. Артемівськ (нині Бахмут), АДРЕСА_1.
В задоволенні інших позовних вимог, в частині визнання малолітньої особи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.С.Конопленко