н/п 4-с/490/108/2016 Справа № 490/6576/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

18 липня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ ««Державний ощадний банк України» звернулося до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобовязання державного виконавця скасувати постанову від 25.03.2016 грудня про повернення виконавчого документа стягувачеві виконавчого листа №14-3477/2009 від 30.09.2009 року та зобовязання ВДВС ММУЮ відновити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Скаржник із зазначеною постановою не згоден, вважає, що постанову винесено передчасно, оскільки державним виконавцем не було вжито всіх заходів, щодо виконання виконавчого документа.

Сторони у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

14 травня 2009 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено рішення, яким розірвано кредитний договір №21, укладений 13 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління Ощадбанку України та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління Ощадбанку заборгованість у сумі 594 796 грн. 55 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ітз розгляду справи у розмірі 30 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду, 02.09.2009 року видано відповідний виконавчий лист.

На підставі зазначеного виконавчого листа було відкрито державним виконавцем виконавче провадження №47043100.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 25.03.2016 року вищевказане виконавче провадження було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в ході ведення виконавчого провадження майно, на яке може бути звернено стягнення за виконавчим документом у боржника не виявлено, а здійсненні державним виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

13 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, що є спільною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрите виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснене частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися

безрезультатними.

Згідно з ч.1, п.10 ч.3 ст.11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує дії державного виконавця при оголошенні боржника у розшук.

У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Не звернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N512/5 від 02.04.2012 р., перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображаєься в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Отже, державний виконавець зобовязаний здійснити всі належні заходи, у т.ч. розшук боржника в порядку передбаченому ст. 40 Закону та п.3.12 Інструкції.

Доказів того, що державний виконавець здійснив усі необхідні дії, передбачені законодавством, щодо виконання вищевказаного рішення суду, останній суду не надав.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи те, що у боржників є майно, суд вважає, що державний виконавець Центрального ВДВС ММУЮ виніс постанову, не вживши усіх, передбачених Законом та Інструкцією, заходів, щодо виконання зазначеного вище виконавчого листа та безпідставно і передчасно повернув його стягувачеві.

За такого, суд приходить до висновку, що вимоги скарги ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця від 25.03.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві з примусового виконання виконавчого листа №14-3477/2009 від 30.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління Ощадбанку заборгованість у сумі 594 796 грн. 55 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ітз розгляду справи у розмірі 30 грн.

Зобовязати Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відновити виконавче провадження №47043100 з примусового виконання виконавчого листа №14-3477/2009 від 30.09.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління Ощадбанку заборгованість у сумі 594 796 грн. 55 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ітз розгляду справи у розмірі 30 грн..

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Гуденко О.А.