Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/9230/15-ц Головуючий у 1-й інст. Остапенко Н. М.
Категорія 33 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Житомирської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органів досудового слідства за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що 11.05.2007 року прокуратурою Житомирської області було порушено кримінальну справу № 07/085034 відносно нього та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України. Цього ж дня він був затриманий та знаходився в ІТТ Коростишівського РВ УМВС України. 20.05.2007 року постановою слідчого він був звільнений з ІТТ та йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Під час слідства у нього було вилучено 15000.00 грн. особистих коштів, які були визнані речовим доказом. В ході слідства за місцем його проживання проводився обшук.

29.12.2010 року кримінальна справа була закрита на підставі ч. 2 ст. 213 КПК України. Проте копія постанови йому направлена не була. Копію постанови він отримав лише 21.11.2013 року. Запобіжний захід відносно нього до цього часу не скасований.

Таким чином, починаючи з 11.05.2007 року по 29.12.2010 року він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Такими діями йому заподіяна моральна шкода, яка виражається у стражданнях заподіяних йому внаслідок фізичного впливу (незаконне тримання в ІТТ на протязі 10 днів), психічного впливу, що виразилось у знищенні ділової репутації, звільнення з роботи, позбавлення можливостей реалізації своїх професійних якостей, погіршення відносин з оточуючими людьми, яку оцінює в 300000.00 грн.

Просить стягнути завдану моральну шкоду.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з держбюджету на користь позивача моральну шкоду в сумі 145000.00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду змінити - зменшити розмір стягнення моральної шкоди до 61721,66 грн., посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що свідчать про завдання йому моральних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя, що він не мав можливості пересуватися по Україні.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цьому випадку завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з положеннями ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 передбачено, що моральна шкода відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень цієї статті, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно вимог ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Судом встановлено, що 12.05.2007 року прокуратурою Житомирської області було порушено кримінальну справу № 07/085034 відносно позивача та ОСОБА_2 ч. 2 ст. 368 КК України, а в подальшому було порушено справу за за ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 366 КК України (матеріали кримінальної справи том 1 (надалі КС) а.с. 1).

Цього ж дня позивач був затриманий (КС а.с. 50).

20.05.2007 року постановою слідчого Селюк М.О. був звільнений з ІТТ та йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (КС а.с. 155-156).

Під час слідства у нього було вилучено 15000.00 грн. особистих коштів, які були визнані речовим доказом (КС а.с. 82).

29.12.2010 року кримінальна справа була закрита на підставі ч. 2 ст. 213 КПК України (а.с. 82-84).

Проте копія постанови йому направлена не була і її він отримав лише 21.11.2013 року, після звернення до суду з приводу оскарження бездіяльності прокуратури щодо невиконання цих вимог, що вбачається з копії ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2013 року (а.с. 7).

Доказів того, що відносно позивача скасовано запобіжний захід суду не надано.

З довідки управління інформаційного забезпечення УМВС України в Житомирській області слідує, що за обліками МВС України ОСОБА_1 станом на 16.12.2015 року є особою, стосовно якої порушено кримінальну справу, рішення по кримінальній справі до МВС не надходило (а.с. 65).

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період часу з 12.05.2007 року по 29.12.2010 року, що становить 42 місяці 17 днів.

Правильним є і висновок про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

При цьому посилання прокурора, що позивачем не надано доказів, що свідчать про завдання йому моральних страждань, застосування додаткових зусиль для організації свого життя не грунтуються на матеріалах справи.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що тривале кримінальне переслідування особи, само по собі має для неї негативні наслідки та суттєво впливає на її психо - емоційний стан, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обмежує можливості реалізації звичок та бажань.

Позивач тривалий час зазнавав моральних страждань через безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності, знаходження протягом 10 діб в місцях тимчасового ув»язнення, переживав через невизначеність щодо своєї соціальної та ділової репутації.

Оскільки при закритті кримінальної справи не був скасований запобіжний захід, до цього часу він не має можливості отримати закордонний паспорт та вільно пересуватись як Україною, так і поза її межами.

Вказані висновки апелянтом не спростовані.

У відповідності до ст. 151 КПК України в ред. 1960 року, підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов'язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Якщо підозрюваний або обвинувачений порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена більш суворим запобіжним заходом; про це підозрюваному або обвинуваченому повинно бути оголошено при відібранні від нього підписки про невиїзд.

Оскільки вказаний запобіжний захід передбачає обмеження пересування особи, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на недоведеність цієї обставини позивачем, не грунтується на законі та матеріалах справи.

Колегія судів вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з врахуванням ступеню та тривалості заподіяної позивачу матеріальної шкоди, вірно визначив розмір відшкодування та не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що така шкода має бути визначена у мінімальному розмірі.

При цьому суд обгрунтовано врахував і те, що порушення прав позивача не припинилося і після закриття кримінальної справи, оскільки лише через майже 3 роки позивач був повідомлений про закриття відносно нього кримінальної справи, докази скасування запобіжного заходу суду не надані взагалі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді