Справа № 536/1699/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі Курбановій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року до суду звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, первинний кредитор зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 128 000 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та графіком платежів.

Також, 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року, товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи»; передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.

Первинний кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 128 000 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 04 листопада 2013 року має прострочену заборгованість за кредитом - 101 454,73 грн., по відсотках - 39 970,34 грн., заборгованості за комісією 6 362,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф).

Станом на 04.11.2013 року розмір неустойки (штрафу) становить - 29 415,45 грн.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф).

На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким:

Стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , р/р 2001, місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд.14, заборгованість у сумі 177203,36 гривень, а саме: за кредитом - 101454, 73 грн.; по відсотках - 39970,34 грн.; за комісією 6362, 84 грн.; штраф 29415, 45 грн.

Стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , р/р 2001, місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд.14,витрати по сплаті судового збору 1772,03 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 77 ЦПК України.

30 вересня 2015 року, на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення проти позову.

В запереченні на позовну заяву вказувала, що позивачем до позовної заяви не було долучено жодного доказу який би вказував на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» мають право вимагати від ОСОБА_1 стягнення заборгованості.

Крім того, до позову було долучено не завірену належним чином договір купівлі-продажу, чим викликало у відповідача сумніви стосовно достовірності даного документу, з причин того, що, по-перше, він не належним чином оформлений,по-друге, він нагадує формальний типовий договір віддрукований з книжки із зразками,по-третє, самий головний останній аркуш, із зазначенням реквізитів та печаток осіб які начебто укладали даний договір про уступки права вимоги по кредитному зобов'язанню є зовсім нечитаємим.

Отже, в цілому ці папери не є належними та допустимими доказами, які б доводили, що ТОВ «Кредитні ініціативи» взагалі має право звернутися до суду з даним позовом.

Також особа, яка підписала позов, представник позивача ОСОБА_3, взагалі не зрозуміло за наявності долучених документів до позову, що вона уповноважена підписувати дані документи, оскільки до позову не було долучено оригіналу довіреності, долучена копія не була належним чином завірена та зрештою навіть у тексті копії долученої довіреності є суттєва помилка в імені особи довірителя Анрій, а мав би бути Андрій та не зазначено чи перерубає ОСОБА_3 в трудових взаємовідносинах з ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки це єдина умова для посвідчення довіреності директором юридичної особи, інакше б довіреність мала б бути посвідчена нотаріально.

Отже, позивач взагалі не довів своє право вимагати борг по договору кредиту.

Але якщо також піддати аналізу і решту долучених паперів, які по-перше не є належними та допустимими доказами, бо вони є ксерокопіями не завіреними належним чином, достовірність та відповідність інформації зазначеної в них, також викликає великі сумніви, а саме копія договору купівлі-продажу, оскільки в першу чергу істотною умовою даного договору є ціна, яка мала б бути зазначена в п.5.1, але вона не вказана, що наштовхує на думку стовно фіктивності даного документу.

Також для підтвердження наявності та достовірно даної угоди для суду мав би бути доданий пакет документів, а саме про виконання зобов'язань сторін, оскільки даний договір вважається укладеним саме після цього.

Крім цього, копія повідомлення рекомендаційним листом Позичальника про укладення цього договору протягом 10 робочих днів із зазначенням інформації стосовно Покупця та його рахунків для подальшого погашення кредиту. Такий лист відповідачу не направлявся взагалі та до справи не долучена його копія.

Право власності на кредитний портфель переходить від продавця до покупця в дату відступлення відразу після укладення акту приймання-передачі Кредитного портфелю. Копія цього акту також мала б бути долучена до даного договору, щоб доводило факт його укладення, оскільки для даного виду договору мало доказати факт самого його підписання, потрібно доводити ще й факт передачі кредитних справ. Даний акт не досліджувався судом оскільки не був долучений як доказ. Але це й був би єдиним документом, який би довів що серед всього об'єму кредитного портфелю є й її кредитна справа.

Також право власності на кредитний портфель до покупця мало б перейти після проведення оплати протягом 10 днів з дати набрання чинності шляхом грошового переказу. Отже, на підтвердження та доведення даного факту виконання саме цієї істотної умови договору, цього зобов'язання, має бути долучена копія розрахункового документу, але вона не була долучена як доказ до позову.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів переходу від ТОВ «ПростоФінанс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до боржника за кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «ПростоФінанс».

Як зазначено позивачем у позовній заяві, права позивача щодо вимоги від відповідача повернення кредитних коштів, отримання процентів за їх користування, сплати неустойки, тощо, перейшли від ТОВ «ПростоФінанс» до відповідача на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року.

За умовами даного договору ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось відступити свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення ТОВ «Кредитні ініціативи», в свою чергу, зобов'язалось сплатити грошові кошти, визначені договором.

Таким чином, виконання сторонами договору купівлі-продажукредитного портфелю від 18.05.2012 року, своїх зобов'язань за договором єобов'язковим для встановлення у даній справі, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» набуває права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, тільки після повного виконання своїх зобов'язань за договором, а саме сплати визначеної договором суми.

Водночас, зі змісту договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року та платіжного доручення, копії яких надані позивачем, неможливо встановити чи виконало ТОВ «Кредитні ініціативи» свої зобов'язання, а саме чи сплатило суму, визначену договором, на користь первісного кредитора. Дані про суму угоди щодо відступлення права вимоги та суму, яка сплачена відповідним платіжним дорученням, приховано позивачем, тоді як дані обставини є обов'язковими для справи.

За відсутності встановленого факту повного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року, є недоведеним перехід прав та обов'язків кредитора від ТОВ «ПростоФінанс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» та відповідно право вимоги останнього до позивача щодо сплати кредиту, процентів та пені за кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року.

Також, позивачем не надано належних доказів які підтверджують обсяг прав, які відступлені первісним кредитором ТОВ «ПростоФінанс» на користь нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором №1 від 13.06.2008 року.

Таким чином, для з'ясування наявності у нового кредитора права вимоги до боржника грошових сум, що заявлені до стягнення, підлягає обов'язковому встановленню обсяг прав, які були у нового кредитора на момент відступлення права вимоги, в даному випадку розмір заборгованості та її склад, оскільки підставами позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» є перехід до нього права вимоги до боржника, в тому числі по сплаті основною боргу в розмірі101454,73 грн., процентів у розмірі 39 970,34 грн., комісій у розмірі 6 362,84 грн., та штрафів у розмірі 29 415,45 грн.

З позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» та доланих до неї документів неможливо встановити у якому обсязі ТОВ «ПростоФінанс» відступило своє право вимоги до відповідача станом на 18.05.2012 року за договором купівлі-продажу кредитного портфелю, а саме у якому розмірі заборгованість відповідача перед ТОВ «ПростоФінанс» за кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року існувала на момент відступлення права вимоги та у якому обсязі була відступлена на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач, посилаючись на графу 10 розрахунку заборгованості, вказує про те, що дана графа містить інформацію про заборгованість, яка існувала на дату підписання договору про відступлення права вимоги (договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року) 69128,50 грн. Відомостей щодо відступлення права вимоги щодо повернення основного боргу в розмірі 101 454,73 грн. позивачем не надано.

Крім цього, взагалі відсутній розрахунок заборгованості, не встановлена кількість днів заборгованості, не відомо на підставі чого та в якому розмірі нарахована неустойка, її процент. Та і взагалі відсоток не визначений, тим більше він двічі з грубими порушеннями процедури збільшувався з 12,5 аж до 23,18. Не здійснено розрахунок боргу. Крім цього не враховувалось, що щомісячний платіж за договором кредиту в залежності був динамічним, а не статичним. Тобто ціна позову, сума заборгованості не доведена суду, а ті папери, які долучені до позову, по-перше, не завірені належним чином, по-друге, взагалі не зрозуміло як та хто і на якій підставі проводив ті неадекватні розрахунки.

Також, хто такий ОСОБА_4 на підставі чого і ким він уповноважений проводити навіть такі сумнівні розрахунки, нечитаємі та не зрозумілі відповідачу. На підтвердження якоїсь відповідності того папірця, який гучно названий розрахунком заборгованості за кредитом, мало б бути долучено до позову наказ про призначення його на посаду аналітиком ТОВ «Кредитні ініціативи» та документів на підтвердження його фахового рівня. А в самому документі мало б бути відображено порядок та підстави нарахувань.

Крім цього, відповідачу не зрозуміло, що це за поняття комісія за управління кредитом, чим вона передбачена, та взагалі чи було воно те управління в дійсності чи то просто якісь приховані нерегламентовані платежі.

Отже, навіть не зважаючи на те, що позивачем взагалі не доведено його право висувати до відповідача вимогу про стягнення заборгованості, та позивач ще не надав будь-яких обґрунтувань суми боргу.

Тобто, позивачем не доведено розміру сум, що заявлені до стягнення з відповідача.

Позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано належних доказів часткового виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором та відповідно не доведено, який залишок боргу є на момент розгляду справи, розмір нарахованих процентів тощо. Посилання на розрахунок заборгованості як на підставу наявності боргу є безпідставним, оскільки обставини часткового погашення боргу, а отже і залишок заборгованості повинні підтверджуватись відповідними платіжними документами.

Так, припущення позивача про те, що кошти в розмірі 26545,27 грн. направлені відповідачем на погашення основного боргу, не підтверджено будь-якими доказами, як і припущення позивача щодо сплати 15786.65 грн. на погашення нарахованих процентів, в зв'язку з чим неможливо визначити залишок заборгованості.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами, а саме виписками з банківських рахунків, платіжними дорученнями або іншими платіжними документами тощо не підтверджено розмір сум, що підлягають до стягнення з відповідача, не вказано період за який виник борг та нараховані проценти.

Тому позивач повністю не довів обставин що потребують доказування та не долучив в обґрунтування своїх позовних вимог жодного належного та допустимого доказу. А згідно чинного законодавства обставини які потребують доказування не можуть доказуватися іншим шляхом.

Відповідач також звертає увагу суду, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки та комісій взагалі жодним чином не обґрунтовані, відсутні підстави їх нарахування, період тощо.

Відповідач вказує, що в неї не має і не було ніколи будь-яких договірних взаємовідносин з ТОВ «Кредиті ініціативи», отже ніяких коштів позивачу не винна.

З урахуванням вищевикладеного, просила суд винести рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи»

Крім цього, від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 30 вересня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності, в якому просила, в разі якщо судом буде встановлено наявність правових підстав стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача, відповідач вважає за необхідне застосувати до вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» строки позовної давності, обґрунтовуючи дане клопотання наступним.

У кредитному договорі № 1 від 13.06.2008 року передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У справі, яка розглядається, згідно з умовами кредитною договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення них платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

На підставі вищевикладеного, просила застосувати позовну давність до вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1 від 13 червня 2008 року, в разі наявності підстав для задоволення позову про стягнення боргу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне:

13.06.2008 року, між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, первинний кредитор зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 128 000 гривень. Згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 20.06.2008 року, ТОВ «ПростоФінанс» перерахував кошти у розімрі 128000 грн. на рахунок КФ ТОВ «Український автомобіль» за ОСОБА_1 за автомобіль KIA Magentis.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення. Вказаний договір є чинним.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги кредитним договором № 1 від 13.06.2008 року, товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи»; передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору відступлення.

Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного Кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст.1078 Цивільного Кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Відповідно до ст.1080 Цивільного Кодексу України, Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги..

Відповідно до ст.1084 Цивільного Кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові

Відповідно до ст.514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом..

Відповідно до ч.1 ст.516 Цивільного Кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука № 1601/13805/2012 від 18 лютого 2013 року, 08.12.2008 року ТОВ «ПростоФінанс» на адресу відповідача було направлено повідмлення № 1 відповідно до якого зазначено, що з моменту укладення кредитного договору № 1 від 13.06.2008 року, середньоарифметичне значення встановленого НБУ офіційного курсу національної валюти України до долара США в порівнянні із офіційним курсом валюти України до долара США збільшилось більш ніж на 10 %. У звязку з цим, ОСОБА_1 повідомлена про збільшення розміру річної процентної ставки за кредитним договором до 18,95 %.

Відповідно загальний розмір платежу належного до сплати в наступному періоді становить 3398,42 грн. і визначається в графіку платежів, який додано до повідомленя. Крім того, ОСОБА_1 було запропоновано зафіксувати процентну ставку у розмір 23,18 грн. У разі незгоди з новою процентною ставкою, вона протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення повинна достроково сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитним договором у розмірі 116830,94 грн.

Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримала 12.12.2008 року, що вбачається з її заяви від 05.11.2009 року, адресованої директору ТОВ «ПростоФінанс», тому доводи відповідача про безпідставність підвищення процентної ставки є неспроможними.

Первинний кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві, кредит у сумі 128 000 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 04 листопада 2013 року має прострочену заборгованість за кредитом - 101 454,73 грн., по відсотках - 39 970,34 грн., заборгованості за комісією 6 362,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф).

Станом на 04.11.2013 року розмір неустойки (штрафу) становить - 29 415,45 грн.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень кредитного договору кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф).

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Зміст кредитного договору, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні Ініциативи» та ОСОБА_1 не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 10 червня 2013 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Визначено суму щомісячного платежа - 3 007,74 грн (а.с. 10)

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З довідки грошових надходжень вбачається, що остання оплата кредиту в сумі 1 000 грн була здійснена 19 березня 2010 року і саме з цього часу позивачу стало відомо про порушене право.

Установлено, що згідно з умовами кредитних договорів (п. 3.1) позичальники зобов'язані здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту.

Ураховуючи те, що за пунктом 3.1 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою) повинно здійснюватись позичальником частинами не пізніше 10 числа місяця у відповідповідному платіжному періоді, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

З довідки грошових надходжень вбачається, що остання оплата кредиту в сумі 1 000 грн була здійснена 19 березня 2010 року і саме з цього часу позивачу стало відомо про порушене право. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 04 лютого 2014 року.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами п.1.1. договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами (60 платіжних періодів) до 10 числа кожного місяця (п.3.1 договору), то при зверненні до суду 04.02.2014 року позивачем пропущено строк позовної давності і в задоволенні позову слід відмовити.

Вказана правова позиція міститься в постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19.03.2014 року №6-20цс14.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 215, 218, 233, 360-7 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові Публічного акціонерного товариства «Кредитні Ініциіативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Колотієвський