УХВАЛА

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення коштів,

за касаційною скаргою начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області - Коцюк Г.І. на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня

2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3. звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні та перерахунку їй пенсії, як інваліду ІІ групи, згідно ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 2 ст. 67 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»неправомірними. Зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплатити їй пенсію призначену як інваліду ІІ групи згідно ст. ст. 50, 54, 67 цього Закону в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» починаючи з 01 січня 2014 року, з урахуванням проведених виплат. Вказану постанову відповідач виконав частково, здійснивши перерахунок пенсії, однак відмовив у її виплаті з підстав відсутності на це цільових коштів. Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3. просила стягнути з відповідача 40 034 грн 47 коп. невиплаченої пенсії, 22 134 грн 38 коп. індексу інфляції, 1 247 грн 10 коп. 3% річних за період невиплати пенсії, а всього 63 415 грн 95 коп.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 листопада

2015 року Івано-Франківської області позовні вимоги ОСОБА_3 в частині позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області залишено без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня

2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року в частині відмови у стягненні невиплаченої пенсії скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_3 невиплачену пенсію в розмірі 40 034 грн 47 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі начальник Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області - Коцюк Г.І. просить скасувати рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня 2016 року та залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що невиплачена позивачу за судовим рішенням доплата пенсії в розмірі 40 034 грн 47 коп. не є майнової шкодою, завданою їй внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки за своєю природою не може вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Та що постанова суду знаходиться на виконанні, частково виконана у зв'язку із проведенням перерахунку, а тому стягнення суми заборгованості у даній справі є подвійною мірою відповідальності. Також що положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки між сторонами не існує грошових зобов'язань. А тому підстави для задоволення позову відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення невиплаченої пенсії та ухвалюючи в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задоволено, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не виконав грошове зобов'язання, яке випливає з судового рішення, що завдало їй майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційноїінстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесена до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності і на неї поширюється дія Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від

16 грудня 2014 року визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні та перерахунку пенсії позивачу як інваліду ІІ групи згідно ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 2 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також відповідача зобов'язано провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 пенсію, призначену як інваліду ІІ групи згідно ст. ст. 50, 54, 67 цього Закону в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» починаючи з 01 січня 2014 року, з урахуванням проведених виплат.

На підставі заяви стягувача про примусове виконання, 23 березня

2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа

№ 344/3549/2014 року, виданого Івано-Франківським міським судом

06 лютого 2015 року у даній справі. Надано боржнику термін до 30 березня 2015 року для добровільного виконання судового рішення.

Згідно із довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 24 червня 2015 року № 3755 на виконання постанови суду управлінням нараховано ОСОБА_3 доплату за період з 01 січня 2014 року до 02серпня 2014 року, всього в розмірі 40 034 грн 47 коп. При цьому зазначено, що виплату коштів буде проведено за наявності їх цільового фінансування.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що невиплата позивачці пенсії, обов'язок чого випливає із преюдиційного рішення, є шкодою у розумінні ст. ст. 22, 1166 ЦК України.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд не визначився із тим, які правовідносини виникли між сторонами, та яка правова норма підлягає застосуванню.

Пославшись на ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначено, що пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом, апеляційний суд не звернув уваги на те, що зазначена норма стосується призначення та виплати пенсії, яка позивачці виплачується згідно із вказаним Законом (ст. 1).

У зв'язку із цим апеляційному суду необхідно було визначитись із тим, чи підлягає застосуванню зазначена норма права на виплату пенсії згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, для відшкодування шкоди потрібна наявність чотирьох складових цивільно-правової відповідальності: протиправної дії відповідача; вина відповідача; шкоди та причинного зв'язку між ними.

У порушення наведеного та вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України апеляційний суд не зазначив, у чому вина відповідача та протиправність його дій, чи є причинний зв'язок між зазначеним та невиплатою позивачці пенсії.

Також апеляційний суд не дослідив та не зазначив, у зв'язку з чим не виконано судове рішення про зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити пенсію позивачці та які дії вчиняються на виконання цього рішення.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду частково не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області - Коцюк Г.І. задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 січня

2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова