провадження № 2/760/173/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

16.12.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.05.2012 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем.

Відповідач порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.10.2015 складає 15 634,16 грн.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15 634,16 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 37).

Відповідач у судовому засіданні зазначила, що у зв'язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Проти задоволення позову відповідач заперечувала мотивуючи тим, що документи та банківська картка були втрачені нею при переїзді.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що зверталася до позивача з проханням укласти договір про реструктуризацію заборгованості, але їй було відмовлено у його укладенні.

Також відповідач просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

10.05.2012 ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем (а.с. 4-30).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.10.2015 у відповідача виникла заборгованість за договором від 10.05.2012, яка складає 15 634,16 грн., з яких:

1 970,09 грн. - заборгованість за кредитом;

9 693,40 грн. - заборгованість за процентами;

2 750 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

720,67 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 13.11.2015 (а.с. 56).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення договору між сторонами.

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 3).

У судовому засіданні відповідач просила застосувати строк позовної давності.

Стаття 256 ЦК визначає, що «позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу».

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Однак для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Зокрема, відповідно до частини другої статті 258 ЦК, позовна давність в один рік встановлюється до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

Отже, відповідно до статті 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 у цивільній справі № 6-116цс13 та відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК враховується судом при вирішенні цієї справи.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення».

Оскільки відповідач зробив відповідну заяву, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність, однак виключно до заборгованості за пенею та штрафом (процентною ставкою), з таких підстав.

Позивач надіслав поштою до суду позовну заяву 14.12.2015.

Враховуючи загальні та спеціальні строки позовної давності, суд виходить з того, що строк для стягнення заборгованості необхідно обчислювати з 14.12.2012, а для пені - з 14.12.2014.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості випливає, що відповідач, починаючи з 26.02.2013 перестала здійснювати погашення по кредиту (а.с. 3).

Суд констатує, що розмір заборгованості за кредитом нараховувався позивачем з 26.02.2013, тобто в межах встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.

Таким чином, правових підстав для застосування строку позовної давності до заборгованості за кредитом і процентами немає.

Однак, з наданого позивачем розрахунку випливає, що розмір заборгованості за пенею нараховувався позивачем з 01.03.2013, тобто поза межами встановленого законодавством річного строку позовної давності.

Враховуючи спеціальні строки позовної давності, суд виходить з того, що строк для стягнення пені необхідно обчислювати з 14.12.2014 та її розмір становить 1100 грн.

У зв'язку із зменшенням розміру пені зменшиться і розмір штрафу (процентної складової), розмір якого розраховується відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена сплата штрафу у розмірі 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Таким чином, розмір процентної складової штрафу становить 638,17 грн. з розрахунку: (1970,09 + 9693,40 + 1100) х 5% = 638,17 грн.

З наданого позивачем розрахунку, застосовуючи строки позовної давності, суд встановив, що у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 901,66 грн., яка складається з:

1 970,09 грн. - заборгованість за кредитом;

9 693,40 грн. - заборгованість за процентами;

1 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

638,17 грн. - штраф (процентна складова).

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Керуючись статтями 16, 256, 257, 258, 261, 267, 526, 527, 546, 549, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: 03126, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, юридична адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за договором від 10 травня 2012 року у сумі 13 901,66 грн. (тринадцять тисяч сто дев'ятсот одна гривня 15 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: 03126, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, юридична адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) судовий збір у розмірі 1 218 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко