печерський районний суд міста києва
Справа № 757/416/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Новака Р.В.,

при секретарі Пановик Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання поруки припиненою, посилаючись на те що 17.04.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 49100,00 дол. США. В забезпечення виконання кредитних зобов?язань, з ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 198078 від 17.04.2008. Враховуючи зміст договору поруки та наведені правові позиції, позивачка вважає, що договір поруки не відповідає вимогам ст. 252 та ст. 631 ЦК України, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, до суду направили клопотання про розгляд справи у їх відсутність та задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі.

Третя особа у судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не відомі.

Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір поруки №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 49100,00 дол. США, 16 % річних, з кінцевим терміном повернення 14.04.2018 включно.

Для забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, з позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки №198078 від 17.04.2008.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами (зареєстрований в реєстрі за №1333), відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі по договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 17.04.2008.

Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, оспорюваний договір поруки був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України (постанова від 05.06.2013 у справі N 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

У зв`язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі).

Крім цього, згода поручителя на майбутні зміни зобов`язання, надану ним заздалегідь ще при укладенні договору поруки, навіть якщо така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя не є підставою для припинення поруки у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. N 5 зазначено, що коли в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання.

Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В своїй позовній заяві позивачка вказує на те, що відсутність строку дії в договорі поруки, що передбачено ст. 252 та ст. 631 ЦК України, суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсним за ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Однак, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Таким чином, в даному випадку строк визначається як умовами договору поруки, так і кредитного договору. В п. 12 договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі всі умови основного договору, в тому числі умова про строк - до 26.09.2028. В зв`язку з чим строк договору поруки залежить від виконання зобов`язань за кредитним договором, строк якого чітко встановлений - 26.09.2028.

Оскільки обставини стосовно того, що договір поруки не відповідає вимогам ст. 252 та ст. 631 ЦК України та не відповідають внутрішньому волевиявленню позивача, як на підставу задоволення позову, на яку посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його вимоги щодо припинення поруки в цілому не ґрунтуються на жодній з підстав, встановлених положеннями ЦК України, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.11, 203, 207, 553, 554, 559, 626, 627, 638 ЦК України, ст.ст.3, 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В. Новак