01.08.2016 Справа № 756/9539/16-ц
Справа № 756/9539/16-ц
Провадження №2-о/756/334/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2016 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шумейко О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року заявники звернулися до Оболонського районного суду міста Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просили встановити юридичні факти, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в серпні 2014 року з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, Україна.

В мотивувальній частині заяви заявники послалися на те, що встановлення таких юридичних фактів породжуватиме для заявників право на справедливу компенсацію з держави - агресора - Російської Федерації.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 1 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно ст. 1 до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, її зареєстрованим місцем проживання станом на серпень 2014 року є АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 жовтня 2014 року № НОМЕР_1.

Заявник ОСОБА_2 також є внутрішньо переміщеною особою, його зареєстрованим місцем проживання станом на серпень 2014 року є АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 жовтня 2014 року № НОМЕР_2.

Постановою Верховної Рада України від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Крім того, 04 лютого 2015 року Верховною Радою України схвалено заяву про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян. У зазначеній заяві Верховна Рада України вказує, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Відтак, за приписами ч.2 ст.1 до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зазначені вище обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення.

Разом з тим, юридичні факти, про встановлення яких просять заявники, пов'язані з наступним вирішенням спору про право, оскільки стягнення компенсації за завдану шкоду з держави, органу, юридичної або фізичної особи здійснюється у судовому порядку. Причинно-наслідковий зв'язок між правом на компенсацію та причинами, обставинами завдання шкоди має доводитися заявниками у позовному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, доходжу висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.122, 256 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз'яснити заявникам, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою.

Копію ухвали з заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка звернулась з нею до суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя О.І. Шумейко