Справа № 527/2220/15-ц
провадження 2/527/29/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого - судді Левицької Т.В.,

при секретарі - Папенко Л.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В :

10.09.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, мотивуючи тим, що 19 серпня 2010 року близько 02 год. 30 хв., в темний час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю 173 км + 900 м. автодороги Бориспіль Дніпропетровськ Запоріжжя у с. Липове Глобинського району, у напрямку від м. Бориспіль до м. Кременчук, в порушення п. 2.1.а) «Правил дорожнього руху України», не маючи при собі посвідчення водія, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307 Славута» д.н.з. НОМЕР_1, зі швидкістю 20 км/год. рухався водій ОСОБА_4 В цей же час, у даній дорожній обстановці, у зустрічному напрямку, по своїй смузі руху, зі швидкістю 40 км/год, керуючи мотоциклом «Ява 350» д.н.з. НОМЕР_2, рухався водій ОСОБА_6. Як пасажир мотоциклу на задньому сидінні знаходилась ОСОБА_1. Рухаючись у заданому напрямку, водій ОСОБА_4, перед зміною напрямку руху не переконавшись у безпеці виконуваного маневру, порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.4 «Правил дорожнього руху України», створив небезпеку для руху водію зустрічного мотоциклу, не надавши йому переваги і під час виконання маневру повороту ліворуч, згідно з висновками комплексної судової транспортно трасологічної, автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу № м954/955/956 від 24.10.2010 року, відбулося контактування автомобіля «ЗАЗ_110307 Славута» д.н.з. НОМЕР_1 його передньою частиною з лівою передньою частиною мотоцикла «Ява 350» д.н.з. НОМЕР_2. В результаті ДТП водій мотоциклу ОСОБА_6 помер, а пасажир мотоциклу «Ява 350» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи № 19 від 18.07.2011 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ 110307 Славута» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Ява 350» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.4. «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, щоб їх не виконати. Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2012 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «г» ст..ст. 1, 6 Закону України «Про амністію в 2011 році». Позивач ОСОБА_1 вважає, що внаслідок ДТП їй спричинено матеріальну і моральну шкоду, в звязку з чим прохає стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду в розмірі 43788 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та просила їх задовольнити. Додатково повідомила, що після ДТП вона на протязі тривалого часу перебувала на лікуванні, були проведені операції на вусі та по жіночій частині, до цього часу має посттравматичну проблему з вухом. До цих пір стан її здоровя незадовільний, що приносить їй постійні хвилювання та страждання. ОСОБА_4 на протязі всього часу після ДТП жодних вибачень їй не приніс, матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Вказала, що до супутніх витрат в сумі 11000 грн. вона включила витрати на поїздки її батька до неї в лікарню, посилене харчування, придбання електроплитки для приготування їжі в лікарні. Чеки, що свідчать про здійснення вказаних витрат ( крім електроплитки) у неї не збереглися. До матеріальних витрат в сумі 20000 грн. нею віднесено витрати, які будуть необхідні їй для подальшого лікування, в тому числі санаторно курортного. Моральну шкоду в сумі 50000 грн. обґрунтувала хвилюваннями під час тривалого перебування в лікарнях, непоправним погіршенням стану свого здоровя, постійною тривогою за майбутнє.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, пояснивши, що на її думку, ОСОБА_4 не винен у дорожньо - транспортній пригоді. Зазначила, що автомобіль «ЗАЗ 110307 Славута» д.н.з. НОМЕР_1 належить їй, син користувався вказаним автомобілем за усною домовленістю між ними. В день, коли сталася ДТП, вона була відсутня вдома й про те, що її син ОСОБА_4 скористався належним їй автомобілем без її дозволу, вона дізналася вже після ДТП. Пояснила, що її син ОСОБА_4 хворіє на цукровий діабет тяжкої форми, постійно витрачає значні кошти на лікування.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засідання прохав у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що позивачем належним чином не доведено розмір завданої шкоди. Вказав, що в добровільному порядку він матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 не відшкодовував. Зазначив, що хворіє на цукровий діабет і потребує постійного лікування. Пояснив, що в день, коли сталася ДТП, він узяв автомобіль без дозволу матері, оскільки остання до цього неодноразово дозволяла йому використовувати автомобіль.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні прохав у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами суму завданої матеріальної та моральної шкоди, кошти на лікування витрачалися батьком ОСОБА_1, а не нею. Вважає, що не доведено вину ОСОБА_4 у спричинені вказаного ДТП, оскільки не має вироку суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ч.1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Глобинського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2012 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. «г» ст.ст. 1, 6 Закону України «Про амністію в 2011 році». Цивільні позови потерпілих та їх представників залишено без розгляду.

З вказаної постанови вбачається, що 19.08.2010 року близько 02 год. 30 хв. на 173 км. + 900 м. автодороги Бориспіль Дніпропетровськ Запоріжжя в с. Липове Глобинського району, рухаючись у напрямку м. Кременчук, керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307 Славута» д.н.з. НОМЕР_1, ОСОБА_4 перед зміною напрямку руху не переконався у безпеці виконуваного маневру, при виконанні повороту ліворуч, поза перехрестям, не надав переваги у русі зустрічному транспортному засобу, чим порушив п.п. 10.1, 10.4 «Правил дорожнього руху України». Як наслідок, на проїзній частині на зустрічній полосі допустив зіткнення з мотоциклом «Ява 350» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 з пасажиром ОСОБА_1 на задньому сидінні.

При цьому, водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження , небезпечні для життя в момент їх спричинення, і загинув на місці події від пошкодження спинного мозку у виді перелому 5-го шийного хребця зі зміщенням.

Потерпіла ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у виді черепно мозкової травми, перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, епідуральної гематоми лівої базально скроневої ділянки, забою головного мозку з розвитком кісткових змін у скроневій та лобній долях головного мозку справа, кондуктивної туговухості 1 ст. зліва, часткового розриву лівого ключично акроміального зчленування.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2013 року, постанову Глобинського районного суду від 29 грудня 2012 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

П. 1 ППВСУ України № 12 від 23.12.2005 року « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», встановлює, що закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

В вязку з викладеним, посилання представника ОСОБА_3 на недоведеність вини ОСОБА_4, у звязку з відсутністю вироку суду, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є безпідставним, а його звільнення внаслідок амністії не є реабілітуючою підставою .

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результатів порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною другою, пятою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином , законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. В цих правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Ч. ч. 3, 4 ст. 87 ЦК України встановлено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом сприяла недбалість її власника, шкода, завдана діяльністю щодо його використання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС № 418766 власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_5.

Керував транспортним засобом на момент ДТП, не маючи посвідчення водія та не маючи відповідних правових підстав для керування вказаним транспортним засобом, без дозволу ОСОБА_5, ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_5.

Вказані обставини не заперечуються сторонами, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до ст.61 ЦПК України.

Суд вважає, що неправомірному заволодінню транспортним засобом ОСОБА_4 сприяла недбалість її власника ОСОБА_5, яка згідно її пояснень в судовому засіданні неодноразово дозволяла користуватися сину належним їй на праві власності автомобілем, в звязку з чим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки автомобілем НОМЕР_3 підлягає відшкодуванню спільно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку.

Згідно висновку комісійної судово медичної експертизи № 105 від 24.06.2011 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження, які умовно можна поділити на наступні групи: 1) черепно мозкова травма, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, епідуральна гематома лівої базально скроневої ділянки, забій головного мозку з розвитком кістозних змін у скроневій та лобній долях головного мозку справа, кондуктивної туговухості 1 ст. зліва, часткового розриву лівого ключично акроміального зчленування, які утворилися від дії тупих предметів;2) гематома мяких тканин ділянки промежини, які утворилися від дії тупого предмету; 3) садна шкіри обличчя, кінцівок, лівої поперекової ділянки, які утворилися від дії тупих предметів зі шкарубкою поверхнею. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в строк та за обставин, тобто 19.08.2010 року при зіткненні мотоцикла та транспортного засобу, що рухається, перебуваючи в якості пасажира мотоцикла, в момент зіткнення відбулося деяке зміщення тіла по поверхні сидіння, внаслідок чого отримала ушкодження в ділянці промежини, після чого впала на шляхове покриття, при чому утворилися тілесні ушкодження в ділянці голови, тулубу, кінцівок. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

В звязку з викладеним, суд вважає, що існує прямий причинно наслідковий зв'язок між дорожньо транспортною пригодою й тілесними ушкодженнями, що утворилися у ОСОБА_1 та підтверджені висновком комісійної судово медичної експертизи № 105 від 24.06.2011 року.

Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні 3-ї міської лікарні м. Кременчука з 19.08.2010 року, переведена у нейрохірургічне відділення тієї ж лікарні 21.08.2010 року, виписана 16.09.2010 року, що підтверджується випискою з історії хвороби № 4007.

Під час лікування позивач ОСОБА_1 придбавала ліки, медичні препарати згідно лікарських призначень на загальну суму 10038,99 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви та дослідженими в судовому засіданні медичною карткою № 4007 стаціонарного хворого ОСОБА_1, товарними чеками.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 прохає стягнути витрати на лікування в загальній сумі 12788 грн., проте, суд вважає доведеним лише факт придбання ліків та медикаментів на суму 10038,99 грн. з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_1 додано до позовної заяви квитанцію б/н від 19.08.2015 року про сплату нею 200 грн. та запис на окремому аркуші про сплату нею 30 грн., проте, з них не вбачається, на що саме витрачені вказані кошти, тому вони не можуть бути взяті до уваги . До позову також додано квитанцію № 559 від 12 квітня 2011 року про оплату послуг МРТ головного мозку в сумі 500 грн., проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, в звязку з чим проводилося вказане дослідження та за чиїм призначенням, а також повязаність його з ДТП, що сталася 19 серпня 2010 року. Не відноситься до витрат на лікування, які підлягають стягненню також квитанція № 5743 від 11 листопада 2013 року про сплату ОСОБА_1 добровільних внесків в сумі 150 грн., оскільки вказані витрати є не обовязковими.

Інші додані до матеріалів позову фіскальні чеки на придбання ліків на загальну суму 1869,01 грн. датовані 2013 роком, під час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділені Кременчуцької першої міської лікарні ім.. ОСОБА_7 в періоди з 16.08.2013 року по 23.08.2013 року та з 22.10.2013 року по 30.10.2013 року з діагнозом загострення хронічного гнійного епімезотімпаніту зліва. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вказана хвороба безпосередньо повязана з ДТП, що трапилося 19.08.2010 року і є її наслідком. Тому, витрати на лікування вказаної хвороби не підлягають стягненню з відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 прохає стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у вигляді супутніх затрат в сумі 11000 грн., які складаються з транспортних послуг, паливно мастильних матеріалів, продуктів харчування. Проте, до позовної заяви на додано жодних доказів щодо здійснення вказаних витрат ОСОБА_1. В судовому засіданні ОСОБА_1 також не змогла пояснити з яких витрат складається вказана сума та якими доказами вона підтверджується. До позову було лише додано чек на суму 179 грн. на придбання електричної плитки в магазині «Ельдорадо», яка, як пояснила ОСОБА_1, використовувалася нею для приготування їжі в лікарні.

Проте, суд вважає, що придбання вказаної електроплитки було здійснено за ініціативою самої ОСОБА_1 і не має жодного відношення до матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

В звязку з недоведеністю не підлягає також до задоволення позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 20000 грн. для продовження лікування та відновлення здоровя, санаторно курортного лікування, оскільки, в матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні позивачем не надані докази, що свідчать про необхідність подальшого лікування, в тому числі, санаторно курортного, ОСОБА_1 та підтвердження вартості такого лікування.

На підставі встановлених обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно у відшкодування матеріальної шкоди 10038,99 грн.

Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості .

ОСОБА_1 в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди в позовній заяві зазначає, що завдана їй моральна шкода виражається у душевних стражданнях, спричинених внаслідок тяжких травм, та фізичного болю, вимушеного тривалого перебування в лікувальних закладах і неможливості вести звичний спосіб життя, спілкування з однолітками, відвідування навчальних закладів, виникнення проблем з материнством в майбутньому, необхідності вжиття додаткових зусиль для відновлення здоровя та оцінила її в 50000 грн.

При визначення розміру моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує характер страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_1, в звязку з фізичним болем, душевних страждань, в звязку з порушенням звичайного укладу життя, тривалості перебування її на лікуванні в лікарняних закладах та вважає заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди надмірним і вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_1 в розмірі 30000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт виникнення проблем з материнством, що є наслідком ДТП, тому посилання нею на вказаний факт, як на підставу моральних страждань, є безпідставним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на положення вищенаведеної норми, з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 150 грн. з кожного сплаченого нею судового збору ( пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди).

Крім того, з ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі по 50,19 грн. з кожного ( пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у разі звільнення позивача від сплати судового збору).

Керуючись ст. ст. 15, 16,1166,1188 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88,158, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 10038 ( десять тисяч тридцять вісім) гривень 99 коп., моральну шкоду в сумі 30000 ( тридцять тисяч) грн.

В задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 150 грн. з кожного в рахунок сплаченого нею судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі по 50, 19 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька