АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Дніпро

20 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Пищиди М.М., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, в обґрунтування якого посилалось на те, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-301/337/2008, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти у розмірі 43 390,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-301/337/2008 від 29 липня 2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору у останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 03 червня 2014 року становить 345859,11 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати по сплаті судового збору (а. с. 3-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволенні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року у розмірі 345 859 грн. 11 коп., яка складається з: 331 054,75 грн. - заборгованості за кредитним договором, 14 804,36 грн. - заборгованості за відсотками.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.146-148).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. а.с. 174-182, 230-238).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №МL-301/337/2008, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти у розмірі 43 390,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 4,99 % річних+FIDR за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту - до 29 липня 2023 року (а. с. 5-8, 9-12).

Підпунктами пункту 4 вказаного кредитного договору передбачені штрафні санкції у разі несвоєчасної сплати за кредитом обов'язкових платежів та відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-301/337/2008 від 29 липня 2008 року (а. с. 17).

21 серпня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо змін певних умов договору, а саме: розмір та валюта кредитування була змінена на 357 434,80 грн., цільове використання кредиту - «на погашення поточної заборгованості позичальника за кредитним договором», відсоткова ставка - 0,49% річних + FIDR (а. с. 13-14, 15-16).

Відповідні зміни були внесені до договору поруки № SR-301/337/2008 від 29 липня 2008 року додатковим договором № 1, укладеним 21 серпня 2009 року між ПАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_3 (а. с. 18).

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» останнє набуло права кредитора, в тому числі, кредитним договором №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (а. с. 25-32, 33).

З розрахунку заборгованості, доданого представником позивача вбачається, що станом на 27 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором №МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року становить 345 859,11 грн. та складається з 331 054,75 грн. - заборгованості за кредитним договором, 14 804,36 грн. - заборгованості за відсотками (а. с. 19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачі неналежним чином не виконували своїх зобов'язань за кредитним договором № МL-301/337/2008 від 29 липня 2008 року у зв'язку із чим станом на 03 червня 2014 року виникла заборгованість яка становить 34 5859,11 грн., та складається з 331 054,75 грн. - заборгованості за кредитним договором, 14 804,36 грн. - заборгованості за відсотками і яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, за вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі дійсно належним чином не виконують зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, передбачені договорами та законом, позивач, скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, належним чином обґрунтувавши його й надавши відповідний розрахунок.

Враховуючи, що зі справи вбачається, що заява про застосування позовної давності відповідачем до суду 1 інстанції до ухвалення рішення не подавалася, хоча відповідачі були обізнані про наявність спору в суді, а також виходячи з того, що боржником періодично, хоча й не в повному обсязі, на виконання умов договорів та додаткових угод до них, вносилися платежі, чим відповідно до ст.. 264 ЦК України переривався перебіг позовної давності, який до спірних правовідносин, згідно ст. 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки, а відтак, підстави для застосування позовної давності та припинення поруки й відповідно відмови у задоволенні позову - відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставно стягнутої суми заборгованості, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів про надання кредитних коштів та наявність заборгованості, колегія судді не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, а відповідно є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договори та додаткові угоди до них є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом недійсними вони не визнані, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо отримання кредитних коштів в зазначеному розмірі та існування заборгованості, до тепер в повному обсязі згідно умов договорів та додаткових угод до них кредитні кошти не повернуті, а тому договори та додаткові угоди до них повинні виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів та додаткових угод до них.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірні договори й додаткові угоди до них підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних їх умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідачі на момент укладення договорів та додаткових угод до них погодилися з запропонованими умовами, не заявляла додаткових вимог щодо їх умов та в подальшому виконували їй умови протягом тривалого часу.

Відповідачі, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів та не вказали на них під час розгляду справи щодо припинення зобов'язання його виконанням, проведеним належним чином, не спростували розмір заборгованості, як і не надали доказів на спростування розрахунку, наданого позивачем, а тому суд обґрунтовано стягнув суму заборгованості за договором, згідно розрахунку наданого позивачем.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, - -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: