АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Саліхова В.В.
суддів Лапчевської О.Ф., Прокопчук Н.О.
при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представників відповідача Соколова Д.О., Зими І.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київмедпрепарат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Київмедпрепарат» про визнання звільнення з роботи позивача на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України незаконним, просив поновити його на роботі в ПАТ «Київмедпрепарат» на посаді молодшого фахівця в підрозділ електротехнічної групи дільниці сервісного обслуговування та енергозабезпечення, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.04.2016 позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, винесеним із грубим порушенням та неправильним застосуванням матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при винесенні рішення суд першої інстанції не врахував, що посада, яку займав позивач не є тимчасовою, а його звільнення відбулося під час перебування на строковій службі в ЗС України. Зазначив, що працівник не ставив вимогу про припинення трудових відносин, тому останні фактично були продовжені.

Справа № 761/8873/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7973/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні з роботи та не надано доказів порушення його трудових прав, а судом не встановлено незаконності дій відповідача щодо таких обставин.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з 09.02.2015 за строковим трудовим договором (а. с. 6-7), строк дії якого закінчувався 09.02.2016, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду молодшого фахівця в підрозділ електротехнічної групи дільниць сервісного обслуговування та енергозабезпечення в ПАТ «Київмедпрепарат», про що зроблений відповідний запис до трудової книжки (а. с. 59). Позивач із вказаним Наказом ознайомлений 09.02.2015 під підпис. 22.06.2015 ОСОБА_1 був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину відповідно до військового квитка НОМЕР_1 (а. с. 13 14). В зв`язку з наведеними обставинами на підставі Наказу відповідача №366 К від 17.06.2015 позивача було вивільнено від виконання службових обов`язків, у зв`язку з призивом на строкову військову службу під час мобілізації, зі збереженням місця роботи і середньої заробітної плати до закінчення строку трудового договору (а.с.36) 09.02.2016 позивача було звільнено із займаної посади молодшого фахівця підрозділу електротехнічної групи дільниць сервісного обслуговування та енергозабезпечення в ПАТ «Київмедпрепарат» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а. с. 4), що також підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Позивач, вважаючи, що його звільнення відбулось з порушенням вимог ст. 119 КЗпП України звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бутиукладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
При розгляді справи, як в суді першої так і апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір, із введенням до штатного розпису підприємства займаної позивачем посади на визначений строк у зв`язку з виробничою необхідністю.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
З огляду на наведене, можливо зробити висновок про те, що строкові трудові договори підлягають припиненню по закінченні строку таволевиявлення хоча б однієї зі сторін договору. Так роботодавець, що бажає розірвати трудові відносини, повинен не пізніше, ніж в останній день роботи працівника за строковим договором, видати наказ про його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП (закінчення строку договору).
Матеріали справи свідчать, що вищевказана посада займана позивачем була введена на підприємстві лише з 09.02.2015 по 09.02.2016 (а. с. 35).
Роботодавець - ПАТ «Київмедпрепарат» виявило бажання розірвати трудові відносити з позивачем, в зв`язку з чим 08.02.2016 видав наказ №114К про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади молодшого фахівця підрозділу електротехнічної групи дільниць сервісного обслуговування та енергозабезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимогЗакону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не було доведено факту порушення відповідачем підстав звільнення позивача, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав щодо відмови в задоволенні позовних вимог правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівник не ставив вимогу про припинення трудових відносин, тому останні фактично були продовжені є необґрунтованими, зважаючи на вищевикладене.
Також відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що посада працівника не була тимчасовою, оскільки дана обставина спростовується матеріалами справи.
Посилання ОСОБА_3 на те, що його звільнення відбулося під час перебування на службі в армії також не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, вказана стаття КЗпП України не передбачає наслідки трансформації строкового трудового договору в безстроковий виходячи з обов`язку роботодавця зберігати місце роботи, посаду і середній заробіток такого працівника до закінчення проходження ним строкової військової служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дата звільнення позивача суперечить вимогам ст. 119 КЗпП України, оскільки матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , був звільнений з лав Збройних сил України 10.05.2016.
Разом з тим відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Враховуючи, що позивач при розгляді справи не ставив питання щодо внесення змін до його трудової книжки з приводу зміни дати його звільнення, колегія суддів немає можливості розглядати дане питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянт не навів переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.Ф. Лапчевська