Справа № 200/1856/16-ц
Провадження № 2/200/2062/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, зобов'язання внести відповідний запис у трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що 28.02.2003 року відповідно до наказу № 177-ВК від 28.02.2003 року його було прийнято на посаду охоронця Центрального територіально-відокремленого позабалансового відділення Нікопольської філії АППБ "Аваль". Вже 08.08.2003 року його на підставі наказу №12/1 ОК від 08.08.2003 року переведено на посаду економіста 1-ї категорії Каштанового відділення. 21.01.2011 року на підставі наказу №2998 від 21.10.2011 року він був переведений на посаду головного економіста Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль". На час роботи на посаді ним опановано основні принципи роботи АТ "Райффайзен Банк Аваль", успішно пройдено відповідні тестування, курси з підвищення кваліфікації. За 12 років роботи він мав неодноразові заохочення та жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до своєї роботи ставився сумлінно та відповідально, налаштований постійно підвищувати свій професійний рівень та спрямовувати свою роботу на якісне та професійне обслуговування клієнтів. Не зважаючи на бездоганну працю, наказом № 4879-к від 22.12.2015 року його з 24.12.2015 року звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності та штатів працівників, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Позивач зазначає, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки є незрозумілим суб"єктивне рішення начальника Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Нікополі про те, що з трьох головних економістів саме його буде звільнено та у подальшому він був попереджений про звільнення у зв"язку з скороченням чисельності та штату працівників, так як серед робітників, яких залишено, є фахівець, що має недовготривалий стаж праці в АТ "Райффайзен Банк Аваль", який отримував попередження про невиконання особистих планів, а також відносно нього велось службове розслідування. Зважаючи на показники його роботи, наявні заохочення та відсутність будь-яких дисциплінарних стягнень, успішне проходження перевірок тестувань та інших фактів, безперервний стаж роботи в банку протягом 12 років, переваги щодо залишення на роботі мав саме він, а результати його роботи є більш професійними та продуктивними. У зв"язку з цим прийняте рішення про звільнення є незаконним та нелогічним, адже у даному випадку перевага у залишенні на роботі з незрозумілих для нього причин надана іншим працівникам з меншим обсягом кваліфікації, навичок, показників у роботі.

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд поновити його на роботі головного економіста Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль"; скасувати наказ № 4879-п від 22.12.2015 про звільнення з роботи, зобов"язати відповідача внести відповідний запис у трудову книжку, стягнути з АТ "Райфайзен Банк Аваль" на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 18 853 грн. 38 коп., допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В судовому засіданні позивач з представниками, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточнені до нього, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що при звільненні позивача не були порушені вимоги чинного законодавства.

Вислухавши осіб, які з"явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 28.02.2003 року відповідно до наказу № 177-ВК від 28.02.2003 року позивача було прийнято на посаду охоронця Центрального територіально-відокремленого позабалансового відділення Нікопольської філії АППБ "Аваль".

08.08.2003 року на підставі наказу №12/1 ОК від 08.08.2003 року позивача було переведено на посаду економіста 1-ї категорії Каштанового відділення.

21.01.2011 року на підставі наказу №2998 від 21.10.2011 року позивач був переведений на посаду головного економіста Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Наказом № 4879-к від 22.12.2015 року "Про звільнення з роботи ОСОБА_1.", підписаним старшим регіональним менеджером з управління групою відділень ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4, позивача з 24.12.2015 року звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників, про що у його трудовій книжці зроблено відповідний запис про звільнення за № 16.

Як зазначено у вказаному наказі, підставою звільнення позивача стали: Постанова Правління № 198/5 від 30.09.2015 року, наказ Дніпропетровської ОД № 3808-к від 05.10.2015 року "Про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників", погодження профспілкового комітету Дніпропетровської ОД АТ "РБА" (виписка з протоколу засідання № 27 від 21.12.2015 року).

13.11.2015 року позивач звертався до керівництва відповідача з листом, у якому повідомив про наявність переважного права на залишення на роботі, але листом № 34-00/2780 від 29.12.2015 року за підписом директора департаменту персоналу ОСОБА_6 його повідомили про те, що дії банку відповідають вимогам чинного законодавства та внутрішнім нормативним документам.

Суд вважає, що звільнення позивача з роботи було здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч.2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Відповідно до ч.2 - перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно до ст. 64 Господарського Кодексу України власник або уповноважений ним орган має право самостійно визначити штат і чисельність працівників, структуру підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч.2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч.4 цієї статті - вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Згідно до ч. 5 - державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Встановлено, що відповідно до штатного розпису, затвердженого постановою правління АТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на 24.12.2015 року, тобто на час видання вказаного наказу про звільнення позивача, в Каштановому відділенні АТ "Райффайзен Банк Аваль" було три посади головного економіста.

Згідно пп. 6.5.1 п.6.5 Статуту ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (надалі - Банк) до повноважень Правління Банку належить "реалізація кадрової політики Банку, включаючи підбор, підготовку та використання кадрів, формування кадрового резерву, затвердження штатного розкладу та розмірів оплати праці працівників Банку у відповідності до принципів, затверджених Спостережною радою; визначення чисельності працівників структурних підрозділів Банку".

30.09.2015 року Правлінням Банку постановою № П-198/5, з метою затвердження змін до штатних розписів Банку, було прийнято рішення про затвердження штатних розписів Центрального офісу та дирекцій Банку і скорочення штату працівників.

Згідно п.2 Постанови Правління Банку вирішило скоротити працівників Банку згідно додатком 2 до Постанови правління.

Відповідно до п.5 Додатку до постанови скороченню підлягав один головний економіст Каштанового відділення Дніпропетровської ОД.

На виконання вказаної Постанови Правління 05.10.2015 року було видано наказ № 3808-к "Про попередження про наступне звільнення за скороченням штату та чисельності працівників", згідно з п.1 та додатками №2 до якого головних економістів Каштанового відділення, в тому числі і позивача, було попереджено про наступне звільнення. Позивач разом з іншими двома головними економістами вказаного відділення був ознайомлений з наказом №3808-к 23.10.2015 року.

Таким чином, в судовому засідання встановлено, що дійсно у Банку мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників, а саме кількість штатних посад головного економіста відділення була зменшена на 1 одиницю. Вказане підтверджується штатним розписом, затвердженим постановою правління АТ "Райффайзен Банк Аваль", відповідно до якого станом на 22.01.2016 року в Каштановому відділенні АТ "Райффайзен Банк Аваль" було дві посади головного економіста

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про майбутнє вивільнення позивач був персонально попереджений 23.10.2015 року, тобто за два місяці до звільнення, що підтверджується письмовим повідомленням та підтверджено ним в судовому засіданні. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу була запропонована інша робота у ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" на посадах, які на той час були вакантними у банку та відповідно до його професії та спеціальності, в тому числі посади головного та провідного економіста, головного фахівця, тощо, що підтверджується "Пропозицією вакансій АТ "Райффайзен Банк Аваль" станом на 23.10.2015 року", з якою був ознайомлений позивач письмово, що не заперечувалося ним в судовому засіданні.

Також, додатково позивачу банком були надані пропозиції вакансій банку станом на 03.12.2015 року та 15.12.2015 року, з якими він, разом з іншими головними економістами Каштанового відділення, був ознайомлений письмово відповідно 03.12.2015 року та 16.12.2015 року.

Проте, позивачу жодна із запропонованих 23.10.2015, 03.12.2015 року та 16.12.2015 року посад не підійшла і від роботи на цих посадах він відмовився, що він підтвердив в судовому засіданні, посилаючись на те, що всі запропоновані посади були у відділеннях банку, які розташовані за межами міста Нікополя, де він проживає, а житло для проживання за місцем знаходження цих відділень банк не надає, що стало підставою для його відмови від роботи на цих посадах.

Будь-яких доказів того, що позивачу було відмовлено відповідачем у працевлаштуванні на будь-якій вакантній посаді в банку, яка би підходила йому за освітою та кваліфікацією, суду позивачем не надано. До керівництва відповідача позивач з цього приводу не звертався та дії відповідних посадових осіб з цього приводу не оскаржував.

Як зазначено вище, статтею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається.

Судом встановлено, що при вирішенні питання про звільнення позивача відповідачем з"ясовувалося чи має він переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Встановлено, що у Каштановому відділенні ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на час прийняття банком рішення про скорочення чисельності працівників працювало три головних економіста - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 у 1996 році закінчив Придніпровську державну академію будівництва та архітектури за спеціальністю "Підйомно-транспортні, будівельно-дорожні машини та обладнання"; у 2007 році позивач закінчив Міжрегіональну Академію управління персоналом і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Фінанси" та здобув кваліфікацію економіста, фінансового менеджера. Позивач працював у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з 28.02.2003 року на посаді охоронця Центрального територіально-відокремленого позабалансового відділення Нікопольської філії АППБ "Аваль"; з 08.08.2003 року його було переведено на посаду економіста 1-ї категорії Каштанового відділення; з 21.01.2011 року він був переведений на посаду головного економіста Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль".

ОСОБА_7 має освіту зі спеціальності "Облік та аудит", здобуту у Приватному навчальному закладі Європейський університет. Вона має двох синів - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. ОСОБА_11 є інвалідом. Крім того, ОСОБА_7І є одинокою матір'ю у розумінні роз"яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 №9, відповідно до яких одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері. Встановлено, що факт реєстрації дитини - ОСОБА_11 здійснено на підставі ст. 135 СК України, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст.135 СК України. В 16.08.2008 році ОСОБА_7 одружилась з ОСОБА_12. який з 23.03.2010 року є пенсіонером. Таким чином, ОСОБА_7 є одинокою матір'ю дитини-інваліда, має трьох утриманців, в її сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком, тому вона не могла бути скорочена згідно ст.184 КЗпП України.

Встановлено, що ОСОБА_8 закінчила Національну академію банківської справи при НБУ та має спеціальність "Банківська справа", має загальний банківський стаж роботи 14 років, в тому числі на посаді начальника відділення комерційного банку - 6 років 9 міс., стаж роботи у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" складає 7 місяців.

ОСОБА_8 має дитину - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Вона розлучена 23.05.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, син перебуває на її вихованні та утриманні. Тобто, в сім'ї ОСОБА_8 немає інших працівників з самостійним заробітком і тому вона не підлягала скороченню згідно ст.184 КЗпП України і таким чином вона мала перевагу на залишення на роботі згідно п.2 ст.42 КЗпП України.

В позові та в судовому засіданні позивач з представником посилалися на те, що рішення про звільнення позивача є незаконним, оскільки перевага в залишенні на роботі з незрозумілих йому причин надана іншим працівникам з меншим обсягом кваліфікації, навичок, показників у роботі, при прийнятті рішення про його звільнення не враховано його безперервний стаж роботи у банку протягом 12 років.

На підтвердження доводів позивача в судовому засіданні надав свідчення свідок ОСОБА_14, який пояснив, що з ОСОБА_1 він працював в ПАТ "Райффайзен Банк Україна" з жовтня 2002 по жовтень 2014 року, знає його як висококваліфікованого, дисциплінованого, комунікабельного працівника, який вніс великий внесок у налагодження роботи Нікопольського відділення банка, він дисциплінарних стягнень не мав, службових розслідувань відносно нього не проводилося. З ОСОБА_8 він, свідок, знайомий по роботі в "Ощадбанку" з 2014 року, де вона працювала економістом, і характеризує її як таку, що не здатна навчатися роботі, за час роботи в "Ощадбанку" відносно неї проводилося 3 службових розслідування.

Разом з цим, судом встановлено, що при вирішенні питання про звільнення одного з трьох головних економістів Каштанового відділення відповідачем з"ясовувалося у кого з них більш висока кваліфікація та продуктивність праці.

Встановлено, що ОСОБА_15 здійснював роботу по обслуговуванню юридичних осіб? а ОСОБА_8 - по обслуговуванню фізичних осіб, тобто вони виконували різні види роботи. Для порівняння продуктивності їх праці відповідач порівнював їх показники роботи із середніми показниками роботи по групі, тобто з показниками роботи працівників банку з подібними функціями у подібних відділеннях. При цьому було встановлено, що по показникам "Продаж продуктів" позивач мав 75% при середньому по групі 90%, тобто різниця 15%; по показникам "Обслуговування клієнтів" позивач мав 38% при середньому по групі 75%.

Показники ОСОБА_8 складають відповідно: по показникам "Продаж продуктів" - 74% при середньому по групі 76%, тобто різниця 2%; по показникам "Обслуговування клієнтів" - 76% при середньому по групі 64%.

Крім того, безпосереднім керівником зазначених працівників - начальником Каштанового відділення ОСОБА_16 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 характеризуються як висококваліфіковані, надійні фахівці, які наполегливо працюють та якісно виконують свої обов'язки, натомість позивач характеризується як такий, що працював гірше ніж інші працівники за відповідними напрямками, та такий, що не проявляє ініціативу. Зазначене було підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_16, яка також пояснила, що ОСОБА_8 є висококваліфікованим працівником та має високі показники продуктивності роботи по зрівнянню з ОСОБА_15 Аналізування показників роботи працівників відділення здійснює Центральний апарат банку, а вона їх аналізувала при вирішенні питання який з головних економістів відділення підлягає звільненню. Крім того, ОСОБА_8 не підлягала звільненню по скороченню, оскільки сама виховує неповнолітню дитину. Ще один головний економіст відділення - ОСОБА_7 має статус одинокої матері та має дитину-інваліда, а тому не підлягала звільненню по скороченню.

Свідок ОСОБА_17, яка є регіональним менеджером ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", на підтвердження заперечень відповідача проти позову в судовому засіданні пояснила, що продуктивність роботи по обслуговуванню клієнтів та продажу продукту банківських послуг ОСОБА_8 були значно вищими, ніж у позивача. Вона (свідок), як регіональний менеджер, з ОСОБА_1 спілкувалася раз на місяць при відвідування Каштанового відділення і їй відомі результати роботи всіх головних економістів відділення.

Свідок ОСОБА_4, яка є старшим регіональним менеджером з управління групою відділень Дніпропетровської дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в судовому засіданні пояснила, що в зв"язку з незадовільними показниками роботи Каштанове відділення було в зоні ризику на закриття і виникла необхідність у скороченні однієї з трьох посад головного економіста. При вирішенні питання кого з працівників скорочувати з"ясовувалося переважне право кожного з них на залишення на роботі, здійснювалося порівняння показників їх роботи та навантаження за спеціальною електронною програмою, зверталася увага на кваліфікацію працівників та досвід роботи, при цьому було вирішено, що скороченню підлягав ОСОБА_1 Вона підписала наказ про його звільнення, оскільки мала на те відповідні повноваження.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали переважне право на залишення на роботі згідно ст. 42 КЗпП України.

Позивачем же не надано суду належних та допустимих доказів того, що він мав переважне право в залишенні на роботі на посаді головного економіста Каштанового відділення.

Встановлено, що Профспілковим комітетом Дніпропетровської обласної Дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 21.12.2015 року було надано згоду на звільнення позивача, що підтверджується випискою з протоколу №27 засідання профспілкового комітету від 21.12.2015 року.

Таким чином, з огляду на вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач був звільнений з роботи у відповідності до вимог чинного трудового законодавства України.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що звільнення позивача відбулося на законних підставах, позовні вимоги позивача про його поновлення на роботі на посаді головного економіста Каштанового відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль", скасування наказу № 4879-п від 22.12.2015 про його звільнення з роботи, зобов"язання відповідача внести відповідний запис у його трудову книжку, стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 18 853 грн. 38 коп. задоволенню не підлягають у повному обсязі, як необгрунтовані.

В судовому засіданні позивач з представником посилалися на те, що Наказ № 4879-к від 22.12.2015 року "Про звільнення з роботи ОСОБА_1." підписаний старшим регіональним менеджером з управління групою відділень ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4, яка не є уповноваженою на підписання такого наказу особою.

Разом з цим, суд вважає, що ці доводи не є підставою для задоволення вимог позивача, оскільки відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з цим, позивачем не заявлялися позовні вимоги у даній справі з підстав того, що наказ про його звільнення підписаний не уповноваженою особою, тому суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Крім того, надані відповідачем суду докази, які перебувають в матеріалах справи, підтверджують належні повноваження старшого регіонального менеджера з управління групою відділень ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4 на підписання наказу про звільнення позивача, що не спростовано в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне витрати по справі віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, зобов'язання внести відповідний запис у трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева