Справа № 305/2472/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів:Власова С.О., Куцин М.М.

при секретарі - Рогач О.Я.

за участі відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Рахівського районного суду із даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 опублікував на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5, статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1», а ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_6, статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Дані статті, попри різні назви, мають тотожний зміст, є недостовірними та такими, в яких автор відкрито зводить наклеп, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, як педагога.

Вважає зазначене в статтях наклепом та неправдою, які принижують людську гідність колективу та її особисто.

Окрім образи честі та гідності, дії ОСОБА_3 підривають ділову репутацію, оскільки зі слів автора видива, що вона є одним із винуватців дезорганізації навчального процесу, що негативно впливає на її імідж, як педагога.

За таких обставин просила суд: 1) зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, а саме визнати відомості опубліковані на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_6 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» та ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність і ділову репутацію; 2) зобов'язати ОСОБА_3 опублікувати офіційне вибачення перед нею на на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_5, з оголошенням про публікацію вибачення в Рахівьскій районній народній газеті «Зоря Рахівщини»; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду від 02 жовтня 2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, а саме визнати відомості опубліковані на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_6 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» та ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність і ділову репутацію. На обґрунтування скарги зазначає, що під час судового розгляду нею було доведено факт поширення ОСОБА_3 відомостей, які ганьблять її та не відповідають дійсності.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року рішення Рахівського районного судувід 02 жовтня 2015 року змінено в частині правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації. Резолютивну частину рішення першої інстанції залишено без змін.

На рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року ОСОБА_3 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року скасовано, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, що 29 липня 2014 року в інтернет-виданні «Закарпаття онлайн», що знаходиться на веб-ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_5/, опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором якої є ОСОБА_3

30 липня 2014 року в інтернет-виданні «РІО», що знаходиться на веб-ресурсі http://rionews.com.ua/, опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4» за авторством ОСОБА_3

Обидві статті ідентичні за змістом та стосуються діяльності педагогічного колективу Богданської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Рахівського району.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що стаття не зачіпає інтереси позивачки, а також, що вислови, викладені в статтях, є оціночними судженнями автора.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, обґрунтовуючи підстави позову, посилалася на те, що опубліковані відомості є такими, що не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність і ділову репутацію.

Однак, з таким погодитись не можна.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.15 та п. 19 його постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що зміст поширеної інформації ОСОБА_3 дає підстави зробити висновок, що ним поширено інформацію, яка за своїм змістом є висловленням власних суджень і не може бути відображенням фактів, які начебто мали місце у житті ОСОБА_4

Ст. 297 ЦК України, передбачено право фізичної особи звернутися до суду з позовом про захист честі та гідності. Способи захисту гідності, честі та ділової репутації передбачені ст.ст. 16, 277 ЦК України, але такого способу як зобов'язання принести вибачення, вказаними нормами не передбачено.

Поряд з цим, у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику" у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", та главою 3 ЦК України не передбачено такий спосіб судового захисту як зобов'язання відповідача в тій чи іншій формі вибачитися.

Думку щодо неможливості застосувати такий спосіб захисту честі та гідності, як зобов'язання принести вибачення, висловив і Європейський суд у справах людини в рішенні від 05.05.2011 року по справі за позовом редакції газети "Праве дело" (рос.) та Штекель проти України.

Отже така міра як вибачення, не передбачена національним законодавством, а зобов'язання вибачитися може суперечити конституційній гарантії свободи вираження. Тому суд вважає, що принесення вибачень як спосіб захисту не є такою, що грунтується на законі.

Позивачкою також заявлено вимогу про відшкодуквання моральної шкоди, тому вирішуючи дане питання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В даному випадку ОСОБА_4 не довела того, що вона внаслідок дій ОСОБА_3 понесла моральну шкоду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді