КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2379/16-ц
Провадження № 2/552/1097/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Полтаваелектроавтотранс" Полтавської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо- транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 червня 2014 року близько 14 год. 40 хв. на перехресті вулиць Пушкіна та вул. Степана Халтуріна в м. Полтава тролейбус ЮМЗ ТЗ бортовий номер 107 під керуванням водія ОСОБА_4 скоїв наїзд на неї. В результаті наїзду вона отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 189 від 25.11.2014 року кваліфіковані як тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення. Постановою про закриття кримінального провадження від 22.10.2015 року встановлено, що водій тролейбуса порушила вимоги п 4.7 Правил користування трамваєм і тролейбосом у містах України, згідно з яким водій тролейбуса під час роботи на лінії зобов»язані здійснювати висадку пасажирів тільки на зупинках. ОСОБА_4 під час скоєння наїзду виконувала трудові обов»язки та перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а тому вважає, що спричинену їй шкоду повинен відшкодовувати відповідач. Зазначала, що у зв»язку з отриманими травмами вона перебувала на стаціонарному лікування в травматологічному відділенні 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтава з 21.06.2014 року по 28.11.2014 року, та продовжує лікування по теперішній час в Полтавському обласному клінічному шкірно - венероголічному диспансері. Витратила на лікування кошти у розмірі 25 554 грн., окрім того понесла витрати на няню 3 410 грн. та 5000 грн. на додаткове харчування. Також зазначала , що їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 150 000 грн. , яка полягає у отриманих нею моральних стражданнях в результаті отриманого каліцтва, тривалого лікування та реабілітації.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні , зазначивши що ДТП сталася не з вини водія тролейбуса, а з грубої необережності позивача, що надані чекі на придбання ліків не відповідають медичним призначенням, та що ОСОБА_4 відшкодувала частково кошти на лікування.

ОСОБА_4І, яка залучена до участі у справі третьою особо, яка не заявляє самостійні вимоги, на підставі ухвали суду від 25.05.2016 року, у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, у попередньому судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог , бо її вина у наїзді на позивача не встановлена.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, медичну документацію, матеріали кримінального провадження суд дійшов до наступних висновків.

Та обставина, що 21 червня 2014 року близько 14 год. 40 хв. на перехресті вулиць Пушкіна та вул. Степана Халтуріна в м. Полтава тролейбус ЮМЗ ТЗ бортовий номер 107 під керуванням водія ОСОБА_4 скоїв наїзд на позивача ОСОБА_1 є встановленою, оскільки підтверджується матеріалами кримінального провадження та визнається відповідачем по справі і третьою особою ОСОБА_4

Не оспорюється також відповідачем і ОСОБА_4 факт перебування позивача, у зв»язку з отриманими травмами при наїзді тролейбусом , на стаціонарному лікуванні в 1-й міській клінічній лікарні м. Полтави в період з 21.06.2014 року по 25.11.2014 року, характер та ступень тяжкості отриманих тілесних ушкоджень. Також не заперечується факт проходження позивачем амбулаторного лікування після виписки із лікарні.

Отже судом встановлено, що саме в результаті наїзду тролейбусом ЮМЗ ТЗ бортовий номер 107 під керуванням водія ОСОБА_4, який належить відповідачеві, 21 червня 2014 року скоєний наїзд на позивача.

Водій тролейбуса ОСОБА_4 на час скоєння наїзду перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується поясненнями представника відповідача, ОСОБА_4 та матеріалами кримінального провадження.

Правилами дорожнього руху України в п.1.10 зазначено, що механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми (крім транспортних засобів, робочий обєм двигуна яких не перевищує 50 куб. см), а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Отже з урахуванням вимог ч.1 ст.1187 ЦК є правові підстави вважати тролейбус джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки відповідач є власником тролейбусу , яким керувала ОСОБА_4 та скоїла наїзд на позивача під час виконання трудових обов»язків , він повинен відповідати за заподіяну шкоду, як власник джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з розясненнями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, є те, що володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність незалежно від своєї вини.

Виключеннями з цього правила є непереборна сила та умисел потерпілого.

Обовязок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили або умислу позивача по справі.

Та обставина, що кримінальне провадження за № 0000333 від 22.06.2014 року за ознаками ст. 286 ч. 2 КК України , досудове розслідування по якому проводилось з приводу ДТП, яка сталася 21.06.2014 року , де потерпілою була позивач по справі, закрите з підстав передбачених п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення) не звільняє відповідача , як власника джерела підвищеної небезпеки, від обов»язку відшкодувати збитки завдані джерелом підвищеної небезпеки, оскільки водій тролейбуса ОСОБА_4 перебувала з відповідачем у трудових відносинах.

Слід зазначити, що відсутність у діях водія тролейбусу складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України є підставою для звільнення її від кримінальної відповідальності, але не звільняє відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки від обов»язку відшкодування заподіяної шкоди.

При вирішенні справи суд бере до уваги , що проведеним досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 зупинивши тролейбус на вул. С.Халтуріна перед перехрестям з вул. Пушкіна в м.Полтава на червоний сигнал світлофора на прохання пасажира відчинила двері тролейбуса для висадки пасажирів, чим порушила вимоги п 4.7 Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, згідно з якими водії трамвая і тролейбуса під час роботи на лінії зобов»язані здійснювати висадку пасажирів тільки на зупинках.

До такого ж висновку дійшла комісія відповідача, яка проводила службове розслідування вказаної дорожньо-транспортної пригоди ( а.с. 110- 114).

У судовому засіданні знайшло підтвердження того, що водій ОСОБА_4 надавала матеріальну допомогу на придбання ліків на час перебування позивача у реанімаційному відділенні лікарні у період з 21.06.2014 року по 25 червня 2016 року.

Позивач просить стягнути кошти на її лікування на стаціонарному відділенні лікарні починаючи з 26.06.2014 року по час виписки із лікарні та після виписки із лікарні на амбулаторне лікування в Полтавському шкіро - венероголоічному диспансері.

Як убачається із наданих чеків та розписок ОСОБА_4 компенсувала витрати на придбання ліків тільки у період з 21.06.2014 року по 25.06.2014 року ( а.с.115 - 131).

Із 26.06.2016 року лікування позивача проводилось за рахунок її особистих коштів та частково за рахунок лікарні.

Із наданих чеків на придбання ліків, які відповідають призначенням лікарів ( зошити № 1-4) убачається, що окрім ліків , які призначались позивачеві та придбавались за її рахунок, придбавались також засоби для догляду за позивачем, а саме памперси, пемперсні пелюшки, перев»язочні матеріали, а також медичний пристрій ( ходунки) за допомогою яких позивач могла пересуватись .

Враховуючи ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень в результаті наїзду тролейбуса , даних медичної документації підтверджується та обставина, що позивач довготривалий час була прикута до ліжка та не могла за станом здоров»я самостійно пересуватись обслуговувати себе, а тому суд дійшов до висновку про задоволення вимог про стягнення коштів на придбання засобів по догляду за позивачем, а саме памперси, пемперсні пелюшки, перев»язочні матеріали, а також медичний пристрій ( ходунки) за допомогою яких позивач могла пересуватись , хоча вказані засоби не були призначені лікарями .

Враховуючи надані докази про призначення лікування, чеки на придбання ліків та придбання засобів для лікування суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 16 862 грн. 85 коп.

Оскільки позивач не надала жодного доказу у підтвердження витрат , які вона понесла на няню, а також доказів того, що вона потребувала додаткового харчування, то суд дійшов до висновку про відмову у задволленні вказаних вимог.

П.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

В Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Незалежно від вини моральна шкода відшкодовується, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, її відшкодування здійснюється за правилами ст. 1187 ЦК України.

Суд дійшов до висновку, що позивачеві спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку тролейбусом, який є власністю позивача спричинене ушкодження здоров»я, яке відповідно до висновку експерта № 189 від 25.11.2014 року кваліфіковані як тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення та потребувало довготривалого, більше п»яти мясів лікування в умовах стаціонару.

Отримані тілесні ушкодження позбавляли позивача довготривалий час самостійно рухатись, самостійно себе обслуговувати, спричиняли позивачеві, яка має похилий вік, фізичний біль та страждання протягом усього часу лікування. Після отриманого лікування стан здоров»я позивача не відновився.

Разом з тим, враховуючи обставини отримання вказаних тілесних ушкоджень та необережність, яка була допущена позивачем суд визначає розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди у розмірі 75 000 грн.

Підлягають задоволенню вимоги позивач про стягнення судових витрат по справі, які нею сплачені у мінімальному розмірі, встановленому ЗУ « Про судовий збір».

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства « Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 16 862 грн. 85 коп. матеріальної шкоди, 75 000 грн. моральної шкоди, 1102 грн. 40 коп. судових витрат, а всього 92 065 грн. 25 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Л.М. Васильєва