АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3063/16 Головуючий 1 інст. - Калмикова Л.К.
Справа № 619/539/16
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Малінської С.М., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права користування будинком разом із земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а також вселення у вказаний будинок.

Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2016 року відкрито провадження у справі.

У березні 2016 року позивачем подана до суду заява про забезпечення позову. В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що у спірному домоволодінні по АДРЕСА_1 залишилися його особисті речі, а також майно, яке було придбане ним за власні кошти. Наразі він позбавлений можливості вільного доступу до будинку через те, що між його падчеркою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку. На веб-сайтах в інтернеті міститяться оголошення про продаж майна з будинку АДРЕСА_1. Наявні всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Тому, ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом проведення опису та накладення арешту на майно, яке знаходиться у відповідача, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказує, що проведення опису та накладення арешту на майно є належним способом забезпечення позову, що можуть бути застосовані судом при розгляді цивільної справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить накласти арешт на майно не надаючи жодного документу на підтвердження того, яке майно належить саме відповідачу.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1,2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що предметом позовних вимог є визнання за ОСОБА_1 права користування будинком разом із земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а також вселити його у вказаний будинок (а.с.6).

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що у приватному будинку по АДРЕСА_1 залишилися його особисті речі, а також майно, яке ним купувалося за власні грошові кошти. Проте, доказів заявлених у заяві вимог позивачем до суду не надано.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вжиття заявлених заходів не є спів розмірним із позовними вимогами, а саме, опис та накладення арешту на майно, що знаходиться в будинку ніяким чином не перешкодить виконанню рішення суду у майбутньому про визнання права користування житловим будинком та вселення у нього.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає , що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313, п.1 ч.1 ст.312, ст. 315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: С.М. Малінська

Н.М. Шаповал