Справа №591/8394/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/923/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5

про розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

04 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра»), звернувшись до суду з вказаним позовом, обґрунтовував його тим, що 30 липня 2008 року ОСОБА_3 отримав 12408 доларів США в кредит під 13,69 % річних зі строком повернення до 29 липня 2018 року. У забезпечення виконання кредитних зобовязань з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладені договори поруки. Позичальник своїх зобовязань належним чином не виконав, тому утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 6222,16 доларів США та 738,90 доларів США боргу зі сплати відсотків, а також 7582,87 грн. пені, які просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

08 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив у задоволенні первісного позову відмовити і розірвати кредитний договір. При цьому посилався на те, що банк не надав йому всю необхідну інформацію про умови кредитування та переклав на нього усі ризики, повязані зі зростанням курсу долара.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 6961,06 доларів США та 7582,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, як солідарного боржника ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 6961,06 доларів США та 7582,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, як солідарного боржника ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 6961,06 доларів США та 7582,87 грн.

Стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати по 826,22 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з рішенням суду не погодилися та оскаржили його в апеляційному порядку. Просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказують на помилкові висновки місцевого суду про відсутність правових підстав вважати поруку припиненою, оскільки останній платіж позичальник здійснив у січні 2015 року, а позов предявлено у грудні 2015 року, тобто банком пропущено шестимісячний строк звернення до суду з вимогами до поручителів. Крім того, посилаються на наявність підстав для розірвання кредитного договору за рішенням суду, оскільки банк при наданні валютного кредиту не попередив позичальника про можливі валютні ризики, які боржник несе самостійно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах свого довірителя ОСОБА_3, які підтримали доводи своєї скарги, заперечення на скаргу представника банку ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2008 року ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 12408 доларів США на строк до 29 липня 2018 року зі сплатою 13,69 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 14-16).

Сторонами вказаного договору обумовлено графік погашення боргу і визначено обовязковий місячний платіж у розмірі 189,83 доларів США, які позичальник зобовязався сплачувати до 10 числа кожного місяця (а.с. 17-18).

30 липня 2008 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань банк уклав окремі договори поруки з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 21-22).

За умовами цих договорів кожен з поручителів зобовязався нести солідарну відповідальність з позичальником перед банком у повному обсязі за неналежне виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3

Скориставшись кредитними коштами, позичальник взятих на себе зобовязань належним чином не виконує, з лютого 2015 року платежі не здійснює, внаслідок чого станом на 09 листопада 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 6961,07 доларів США та 7582,87 грн., з яких 6222,16 доларів США заборгованість з повернення кредитну, 738,80 доларів США заборгованості зі сплати відсотків та 7582,87 грн. пені (а.с. 12-13).

19 листопада 2015 року ПАТ КБ «Надра» надіслало рекомендованим листом досудові письмові вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дострокове погашення зазначеної вище заборгованості, які залишилися ними не виконаними (а.с. 23-26).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі належним чином взятих на себе зобовязань за укладеними кредитним договором та договорами поруки не виконують, а тому права банка є порушеними і підлягають захисту шляхом стягнення заявленого боргу з боржника та солідарного стягнення з відповідачів.

Крім того, вважав, що порука не є припиненою, оскільки строк виконання основного зобовязання спливає лише 29 липня 2018 року, а умовами договорів поруки строк їх дії не передбачений.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з відсутності підстав для розірвання кредитного договору в судовому порядку.

Проте повністю погодитися з такими висновками колегія суддів не може з наступних підстав.

Як вірно встановлено місцевим судом, позичальник порушив взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за їх використання за укладеним кредитним договором.

Доказів на спростування заявленої банком суми боргу за кредитним договором відповідачі суду не надали, як і доказів часткового чи повного погашення ними заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо порушення позичальником ОСОБА_3 прав банку на вчасне та у повному обсязі повернення кредитних коштів, сплату процентів за їх користування, неустойки, а тому обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Однак з висновками суду в частині наявності передбачених укладеними правочинами підстав для задоволення вимог банку в цілому за рахунок поручителів, колегія суддів повністю погодитись не може.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер.

При цьому не відповідає вимогам закону та встановленим у справі обставинам висновок місцевого суду про те, що порука не є припиненою з тих підстав, що строк виконання основного зобовязання спливає лише у 2018 році, а строк дії договорів поруки не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Умови договорів поруки про їх дію до належного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору не свідчать про те, що договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вірно встановлено місцевим судом строк виконання кредитного зобовязання сторони обумовили до 29 липня 2018 року.

Проте, надіславши позичальнику та поручителям 19 листопада 2015 року досудові вимоги про дострокове виконання взятих ними зобовязань, банк на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Поряд з цим, сторони обумовили обовязок позичальника повертати кредит періодичними (щомісячними) платежами у визначеному графіком порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Останній платіж ОСОБА_3 здійснив у січні 2015 року, а тому відповідно до п.3.3.3 кредитного договору з 13 лютого 2015 року у банку виникло право звернення з вимогами про погашення боргу до поручителів, у тому числі і у формі досудових вимог, проте відповідні досудові вимоги направлені 19 листопада 2015 року, а до суду банк звернувся в грудні 2015 року.

Свої вимоги до поручителів про виконання ними зобовязань за договорами поруки банк мав предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання права вимоги на погашення чергового платежу за основним зобовязанням.

Сплив строку, передбаченого вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителів, а отже і відмову кредиторові в позові в частині вимог про стягнення боргу за щомісячними платежами за період понад шість місяців до моменту звернення до суду.

Таким чином, вимоги банку про стягнення боргу з поручителів по кожному щомісячному платежу по травень 2015 року на загальну суму 904,12 доларів США, що складається з 475,18 доларів США боргу по кредиту, 428,94 доларів США процентів та 1621,67 грн. пені, задоволенню не підлягають, оскільки порука за вказаний період є припиненою, а вимоги про стягнення простроченої заборгованості за періодичними платежами з червня по 09 листопада 2015 року та частини позики, що підлягає достроковому стягненню, у сумі 6056,94 доларів США (5746,98 доларів США кредиту+309,96 доларів США процентів) і 5961,20 грн. пені, підлягають задоволенню.

Посилання відповідачів на прострочення кредитора, оскільки він відмовив ОСОБА_3 у прийнятті чергового платежу по кредиту у лютому 2015 року, є недоведеними.

Так, на підтвердження своїх доводів ними надано копії запиту адвоката ОСОБА_7 на адресу керуючого відділенням № 13 ПАТ КБ «Надра» від 13 лютого 2015 року щодо надання інформації по неприйняттю чергового платежу по кредитному договору (а.с. 26), а також письмової заяви ОСОБА_3 від 13 лютого 2015 року на адресу уповноваженої особи фонду гарантування фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ КБ «Надра» щодо відстрочки сплати платежів у звязку з відмовою банку прийняти черговий платіж 11 лютого 2015 року (а.с. 88), проте, належних та допустимих доказів на підтвердження їх отримання банком, а також доказів на підтвердження факту відмови банку в прийнятті чергового платежу в лютому 2015 року, чи сплати його на депозитний рахунок нотаріуса, чи безготівковим перерахуванням відповідно до умов п.3.3.2. кредитного договору, суду не надали, чим не довели вчинення банком будь-яких перешкод виконати позичальником обумовлене кредитним договором зобовязання сплатити до 10 лютого 2015 року черговий платіж з повернення кредитних коштів.

За таких обставин підстави для застосування наслідків прострочення кредитора, передбачених ч.4 ст.613 ЦК України відсутні.

Не знайшли свого підтвердження також і доводи відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо не набуття банком права вимагати від них виконання зобовязання за кредитним договором в звязку з не надсиланням їм письмових повідомлень з вимогою виконати зобовязання позичальника.

Так, відповідно до п.п.2.1, 2.2,2.4, 2.5 п.2 договорів поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по договору не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобовязань і необхідності їх виконати поручителем.

Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслане рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Поручитель зобовязаний своєчасно сповістити кредитора про зміну своєї адреси. У випадку не надання інформації щодо зміни адреси, вказаної в договорі поруки, направлення на таку адресу повідомлення кредитора буде вважатися зробленим належним чином.

З договорів поруки вбачається, що адреса як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 вказана: АДРЕСА_1 (зв. а.с. 21, 22).

Така ж адреса проживання й у позичальника ОСОБА_3 вказана в кредитному договорі (а.с. 16).

19 листопада 2015 року ПАТ КБ «Надра» надіслав рекомендованими листами письмові повідомлення з вимогою про повернення боргу позичальнику за повідомленою ним 22.01.2013 року новою адресою: вул. Польова, 74 у м. Суми (а.с.28), яке він отримав 25.11.2015 року (а.с.24) та поручителям за адресою, вказаною в договорах поруки: АДРЕСА_1.

Доказів того, що поручителі повідомили банк про зміну своєї адреси, яка мала місце 15.08.2008 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду не надали.

За таких обставин направлення банком повідомлення на адресу поручителів, зазначену в договорах поруки, а саме: АДРЕСА_2, згідно з умовами п.п.2.5 п.2 договорів поруки, вважається зробленим належним чином.

З висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову колегія суддів повністю погоджується.

За положеннями ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно.

До того ж, вимагаючи розірвання договору в судовому порядку, тобто на підставі ст.ст.651, 652 ЦК України, на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В порушення зазначених вимог процесуального закону ОСОБА_3 не доведено наявності істотного порушення договору банком та всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при його укладенні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстави для розірвання кредитного договору в судовому порядку.

Доводи заявників апеляційної скарги про те, що банк не попередив позичальника під час укладання кредитного договору, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором, буде нести позичальник, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зазначене порушення не є істотним та не дає підстав для розірвання договору в судовому порядку. Окрім того, виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог банку до поручителів на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, в іншій частині - без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України рішення в частині вирішеного питання щодо судового збору з поручителів підлягає зміні.

Враховуючи, що вимоги за первісним позовом задоволені частково, сплачений банком судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції підлягає компенсації за рахунок відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у дольовому порядку пропорційно до задоволених вимог, а саме: з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 718,81 грн. з кожного, а сплачений ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи апеляційним судом підлягає частковій компенсації за рахунок банку у сумі 286 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року в частині вирішених позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 6056,94 доларів США та 5961,21 грн., а не 6961,06 доларів США та 7582,87 грн., як зазначив суд першої інстанції.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 6056,94 доларів США та 5961,21 грн., а не 6961,06 доларів США та 7582,87 грн., як зазначив суд першої інстанції.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року в частині вирішених судових витрат з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в рахунок повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції по 718,81 грн. з кожного, а не по 826,22 грн. з кожного, як зазначив суд першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_4 286 грн. 96 коп. компенсації судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді