Єдиний унікальний номер № 243/1104/16-ц
Номер провадження № 2/243/903/2016
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«18» квітня 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до ДП «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, спричиненого професійним захворюванням та трудовим каліцтвом. На обґрунтування вимог зазначив, що з 01.01.1989 року по 19.06.2010 року працював на шахті ім. В.І. Леніна ДП «Артемвугілля» робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах, зараз перебуває на пенсії. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці, отримав такі ушкодження здоров'я:

1)4.11.2000р. трудове каліцтво, за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт.

2) 9.09.2004р. трудове каліцтво, за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт.

3)Професійні захворювання: «хронічний бронхіт», «хронічна приглухуватість», за яким 4.09.2013р. роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання.

Висновком МСЕК від 07.10.2013р. була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 55% (по сукупності) у зв'язку з професійними захворюваннями та інвалідність 3 групи. Висновком МСЕК від 14.05.2014р. була вперше встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 10%, з яких 5% за трудове каліцтво, отримане 04.11.2000 р. та 5% за трудове каліцтво, отримане 09.09.2004р. Таким чином, виконуючи свої трудові обов'язки він зазнав ушкодження здоров'я та йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності по сукупності травм і трудових каліцтв у розмірі 65% та інвалідність 3 групи. До суду звертається вперше, зазначив, що ушкодження його здоров'я, пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків, спричинили, спричиняють і спричинятимуть йому моральні та фізичні страждання, обмежують його можливості вести активний образ життя. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоров'я, професійних захворювань, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 65 000 грн. У зв'язку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач просить суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування.

Позивач до судового засідання не зявився, про час, дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.25-26).

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 01.01.2016р., належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, в залу суду не зявився, в наданих суду запереченнях на позов просив розгляд справи проводити у його відсутності та зазначив наступне. При вирішенні питання відшкодування моральної шкоди працівнику, обовязковому доказуванню підлягає факт порушення законних прав працівника. Зокрема, у чому воно полягало з боку роботодавця та чи має наслідком таке порушення прав завдання моральної шкоди. Ушкодження здоровя позивача було наслідком порушення виключно ним самим вимог законодавства з охорони праці. Жодного факту порушення законних прав працівника з боку роботодавця при складанні актів за формами Н-5 та Н-1 встановлено не було. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Приписами статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 07 січня 1989 року по 19 червня 2010 року працював робочим підземних шахтних професій на СП «Шахта ім. В.І. Леніна», що підтверджується копією його трудової книжки серії АВ №973828 (а.с. 7-7 зв.б.).

На підприємстві, позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно Інформаційної довідки умов праці від 20 березня 2013 року №97/23 (а.с. 8-9), ОСОБА_1, стаж роботи позивача під землею складає 21 рік та 6 місяців, професійна шкода по всім професіям підземної групи: копальневий пил, шум, фізична напруга, несприятливий клімат.

З акту №5/189(д) від 12.03.2014 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на шахті ім. Леніна ДП «Артемвугілля», 04.10.2000 року о 14 год. 30 хв. годині отримав на виробництві травму: при виробництві впав шматок породи з верхньої частини лави та травмувало ОСОБА_1 четвертий палець лівої кісті (а.с.10-11).

З акту №6/116 від 12.03.2014 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на шахті ім. Леніна ДП «Артемвугілля», 09.09.2004 року о 14 год. 45 хв. отримав на виробництві травму: під час розвантаження лісоматеріалів ОСОБА_1 травмував третій палець правої кісті (а.с.12-13).

Як вбачається з повідомлення про професійне захворювання від 31.07.2013 року №839 ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічний бронхіт, фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість захворювання професійне, встановлено вперше. Фактори виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили професійне захворювання пил, шум (а.с. 16).

Зі змісту медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 30 липня 2013 року №26/1175 , вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має професійне захворювання: хронічний бронхіт, фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, AD значна (ІV ст.), AS легка (ІІ ст.) (а.с. 17)

Так, згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: хронічний бронхіт, фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, легенева недостатність І-ІІ ст. захворювання професійне, встановлено вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, AD значна (ІV ст.), AS легка (ІІ ст.) (а.с. 14-15).

Викладене у висновку також підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3143/759, з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 21 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року перебував на лікуванні в ДКП «Міська лікарня №5» м.Костянтинівка, Донецька область, з діагнозом: хронічний бронхіт в стані загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛНІ-ІІ ст.. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (а.с.18).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого №5081 (а.с.19), ОСОБА_1 з 11.06.2013 року по 26.06.2013 рік перебував на лікуванні в міської лікарні №2 м.Горлівки, Донецької області, з діагнозом: ХОЗЛ Іідифузний пневмосклероз, ємфізема легенів І-ІІ. З виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 21 лютого 2013 року(а.с. 20-21) вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в міській лікарні №2 м.Горлівки, Донецької області з 07.02.2013 року по 21.02.2013 рік з вищевказаним діагнозом.

Згідно висновку МСЕК від 07 жовтня 2013 року № 247862, внаслідок професійного захворювання, ОСОБА_1 було первинно встановлено інвалідність 3 групи та 55 % втрати професійної працездатності, з яких 30% спричинені хронічним бронхітом, а 20% - туговухістю(а.с.23-23 зв.б.).

Згідно висновку МСЕК від 14.05.2014 року № 240563 внаслідок професійного захворювання, ОСОБА_1 було вторинно встановлено інвалідність 3 групи та 55 % втрати професійної працездатності, з яких 30% спричинені хронічним бронхітом, а 20% - туговухістю, а також первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності в наслідок трудового каліцтва, отриманого 04.11.2000р. та 5% втрати професійної працездатності в наслідок трудового каліцтва, отриманого 09.09.2015р. Загальний ступінь втрати професійної працездатності склав 65%.

Шістдесят пять відсотків втрати професійної працездатності та інвалідність 3 групи безстроково, ОСОБА_1 було встановлено при огляді 28 жовтня 2015 року (висновки МСЕК від 28.10.2015 року № 0607447 та №0039483) (а.с 23,24 ).

Згідно положень статті 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача.

Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в Інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач ОСОБА_1, у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання він звільнився з роботи за станом здоров'я, він частково (65 %) втратив професійну працездатність, МСЕК йому рекомендоване лікування, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково. За станом здоров'я він обмежений у рухах, вимушений проходити систематичні курси лікування. Унаслідок цього, порушені його звичайні соціальні зв'язки, він знаходиться у постійній нервовій напруженості, депресії. Компенсація моральної шкоди ОСОБА_1, оцінюється у 65 000 грн. (по 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК).

Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів неспричинення ОСОБА_1 моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання та каліцтва на виробництві, які призвели до стійкої втрати професійної працездатності (65%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що такі ушкодження здоровя зумовили порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1, суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивача та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості, справедливості та враховує стан здоров'я позивача, яке потребує подальшого лікування.

Правилами частини першої статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення помісячних платежів. Позивач у позовній заяві не наполягав на її одноразовій виплаті.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 3) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць.

Позивачем не надано суду об'єктивних доказів щодо необхідності допустити негайне виконання рішення на стягнення усієї присудженої суми платежів, у зв'язку з чим законних підстав для задоволення даної вимоги суд не вбачає.

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір , за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ДП «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. В.І. Леніна», про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. В.І. Леніна» (юридична адреса: 84130, Донецька область, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонера, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Горлівка, вул. Короленко, буд. 23) в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовити за відсутністю підстав.

Стягнути з державного підприємства «Артемвугілля» (юридична адреса: 84130, Донецька обл., м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, ) на користь держави на р/р 0075, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій області, отримувач - Слов'янське УК /Слов'янськ/ 22030001, код ЄДРПОУ (банку) - 37803368, МФО - 834016, код класифікації доходів бюджету - 22030001, судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.О. Чемодурова