УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ним було укладено з ТОВ Фірма «АББО» договір № 73/10 від 24 вересня 2007 року, названий договором про наміри, який насправді був удаваною угодою купівлі-продажу майнових прав. За даним договором позивачем була оплачена повна вартість спірної квартири.

23 серпня 2012 року між ТОВ Фірма «АББО» з однієї сторони та ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з іншої було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який не відповідає вимогам ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, оскільки продавець не повідомив покупця про права третіх осіб, зокрема позивача, чим були порушені його права, у тому числі майнове право.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 серпня 2012 року між ТОВ Фірма «АББО» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., р/н № 2765 та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_6 відмовлено.

Скасовано ухвалу суду від 15 серпня 2013 року про забезпечення позову. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року рішення районного суду змінено в частині викладення мотивувальної частини. У решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду договір про наміри № 73/10 від 24 вересня 2007 року і договір купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року.

Змінюючи рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2015 року в частині підстав відмови у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за наслідками укладення договору про наміри між позивачем та ТОВ Фірма «АББО» право власності на спірну квартиру у ОСОБА_6 не виникло, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 24 вересня 2007 року між ТОВ Фірма «АББО» та ОСОБА_6 було укладено у простій письмовій формі договір про наміри № 73/10, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «АББО» зобов'язалось укласти в четвертому кварталі 2008 року з позивачем договір купівлі-продажу спірної двокімнатної квартири № 53 на третьому поверсі, орієнтовно площею 76,43 кв. м, у новозбудованому чотирьохповерховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 600,00 доларів США за 1 кв. м загальної площі.

За п. 1.4 зазначеного договору ОСОБА_6 прийняв на себе зобов'язання сплатити 100 % вартості квартири в день укладення договору купівлі-продажу. За записом на договорі в рахунок здійснення оплати за договором 06 серпня 2009 року представник ТОВ Фірма «АББО» отримав 14 972,00 доларів США.

23 серпня 2012 року між ТОВ Фірма «АББО» з однієї сторони та ОСОБА_7, ОСОБА_8 з іншої сторони, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким ТОВ Фірма «АББО» передала у власність покупцям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нерухоме майно, а саме АДРЕСА_1, загальною площею 77,30 кв. м, житловою площею 31,10 кв. м, останні до підписання договору сплатили продавцю за неї кошти у сумі 272 004,00 грн, право власності за покупцями належним чином зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації» станом на 07 грудня 2012 року (т. 2 а. с. 146-149).

Згідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

З урахуванням того, що волевиявлення сторін щодо надання договору наміри сили попереднього договору відсутнє, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що укладений між сторонами договір не є попереднім.

Крім того, суд дійшов вірного висновку, що доказів оплати 100 % вартості квартири матеріали справи не містять.

Також, згідно з договором купівлі-продажу на момент підписання угоди квартира належала продавцю (ТОВ Фірма «АББО») на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 27 червня 2012 року, у відповідності з рішенням виконкому Іллічівської міської ради за № 397 від 21 червня 2012 року (т. 2 а.с. 215-217). Вказане рішення виконкому про видачу свідоцтва про право власності ТОВ Фірма «АББО» незаконним у судовому порядку не визнано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з указаних вище підстав.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук