РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4094/15-ц

провадження у справі № 2/0285/97/16

14 січня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….……Літвин О.О.

при секретарі……………………... Гром Л.В.

з участю:

позивача……………………………ОСОБА_4відповідача…………………………ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5

про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошові сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову зазначила, що син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки отримує нерегулярні мінливі доходи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 300 грн., мотивуючи тим, що не має постійного місця роботи та сталого доходу, має іншу сім'ю та малолітню доньку і доглядає свою бабусю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України).

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

24.03.2015 року між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду, місцем проживання дитини ОСОБА_6 визначено з матір'ю.

Син проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, домовленості про його утримання сторони не досягли.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою, працездатною, молодою особою 34 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; не достатньо приймає участі в вихованні сина та не створює необхідні умови для його розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання, оскільки обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір, яка потребує фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку.

Однак на думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2015 року вона становила 3217 грн.); ту обставину, що позивач також є працездатною, що не заважає їй працевлаштуватись та покращити своє матеріальне становище; наявність у відповідача бабусі похилого віку, яку він доглядає, іншої сім'ї та малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; - задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам неповнолітнього сина, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивача надають їй можливість забезпечити дитині шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 300 грн. Його посилання на те, що він також утримує дитину від теперішньої дружини ОСОБА_8, не заслуговують на увагу, оскільки зі свідоцтва про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що батьком дитини відповідач не записаний, його батьківство не встановлено.

Позивачем, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі.

На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби хлопчика і матеріальний стан відповідача буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-184, 191 СК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 02 листопада 2015 року до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча О.О. Літвин