Справа № 161/1928/16-ц
Провадження № 2-п/161/160/16
У Х В А Л А

13 червня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ПрАТ «Просто Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року ухваленим у цивільній справі за позовною заявою ПрАТ «Просто Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, позовні вимоги задоволено повністю.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. В обґрунтування заяви посилається на те, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року ухваленим у цивільній справі за позовною заявою ПрАТ «Просто Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з нього 86 250,40 гривень страхового відшкодування та судові витрати. Вважає зазначене рішення необґрунтованим, ухваленим із неповним зясуванням обставин по справі. Причиною його неявки в судове засідання були раптово виниклі сімейні обставини, які виникли незадовго до початку судового засідання, на яке він мав намір зявитись. Саме тому ним і не було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того зазначає, безпосередньою причиною ДТП була сукупність декількох факторів, а не виключно невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Вважає, що з викладених підстав в позивача відсутнє право на звернення до суду з позовною заявою в порядку регресу. Крім того, зазначає, що ним в повному обсязі були відшкодовані витрати ОСОБА_2 на лікування, на загальну суму 25 000,00 гривень. Просить суд скасувати заочне рішення від 24 березня 2016 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Розгляд заяви проводиться у відсутності сторін, так як неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 231 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом при розгляді заяви встановлено, що справу було призначено до судового розгляду на 14.30 годин 24 березня 2016 року (а.с. 93). На адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с. 94), що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 96).

24 березня 2016 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи без його участі. При цьому, при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення та в подальшому, ОСОБА_1 взагалі не були зазначені обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, яке було призначено на 14.30 годин 24 березня 2016 року і причин неповідомлення цих обставин суду, а також не було подано докази про це.

З метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, вимог ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, суд зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Також судом при розгляді заяви встановлено, і це вбачається із письмових матеріалів справи, щозаявник в заяві про перегляд заочного рішення суду зазначив про відшкодування ОСОБА_2 витрат, повязаних з лікуванням, в сумі 25 000,00 гривень. Однак, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 суду надано не було.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився. Відповідач не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у справі, оскільки йому було достовірно відомо про розгляд вказаної справи в суді. Однак небажання надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, давало суду право при ухваленні рішення при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Крім того, заявник взагалі не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 231 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2016 року ухваленого у цивільній справі за позовною заявою ПрАТ «Просто Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Ковтуненко