Справа № 147/805/16-ц
Провадження №2/147/417/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючий суддя: Костюк Г.М.,

секретар: Кучер І.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що за життя ОСОБА_3 була власником майна колгоспного двору. 07.11.2012 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне останній майно та житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що в с.Оляниця по вул. Першотравнева, 135. ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй (позивачу). Після смерті ОСОБА_3 вона спадщину прийняла, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне померлій майно та фактично вступила в управління спірним житловим будинком. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у Тростянецькій державній нотаріальній конторі позивачу було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок. У звязку з цим позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на спірний житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, за обставин, викладених в позові підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов визнав та просив справу розглянути без його участі (а.с.57).

Суд, за згодою позивача вважає можливим, відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України розглянути справу у відсутності представника відповідача, зважаючи на те, що останній скористався своїми процесуальними правами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи №18/2013 року до майна померлої 07.11.2012 року ОСОБА_3, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району Вінницької області №358 від 25.05.2016 року житловий будинок №135 по вул. Першотравнева в с.Оляниця Тростянецького району Вінницької області згідно погосподарської книги №7, особовий рахунок №300 відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: голова двору ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 1-АМ №242364 від 08.11.2012 року, ОСОБА_3 померла 07.11.2012 року (а.с.7).

З дня смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно та спірний житловий будинок.

При житті, 05.04.1988 року, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на момент смерті і на що матиме право, у тому числі житловий будинок з господарськими спорудами, заповіла ОСОБА_1 Даний заповіт на день смерті ОСОБА_3 не змінений і не скасований (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів оглянутої спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Інші спадкоємці до майна померлої відсутні.

Таким чином, спадкоємець після смерті ОСОБА_3, який успадкував спірний житловий будинок була ОСОБА_1, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок не отримала. Отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, зокрема на частку майна пайового фонду АКПП «Прогрес» та земельну ділянку (а.с.8-10).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Першотравнева, 135 в с.Оляниця Тростянецького району позивачу ОСОБА_1 у Тростянецькій державній нотаріальній конторі відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на даний будинок (а.с.17).

Факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 житлового будинку «А», загальною площею 74,2 м.кв., житловою площею 39,4 м.кв., допоміжною площею 34,8 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами по вул. Першотравнева, 135 в с.Оляниця Тростянецького району, що складається з веранди «а», огорожі 1-3, підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.11-16), довідками ОСОБА_2 сільської ради Тростянецького району №358, №359 від 25.05.2016 року, згідно яких померла ОСОБА_3 на день смерті 07.11.2012 року була зареєстрована та проживала за вище вказаною адресою. Зазначений будинок відноситься до суспільної групи колгоспників, станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: голова двору ОСОБА_3 (а.с.18-19).

Згідно архівних даних КП «Тульчинське МБТІ» інвентаризація зазначеного вище житлового будинку станом на 29.12.2012 року не проводилась (а.с.55-56).

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2005 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п. «а» ч. 6 даної постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи, що станом на 15.04.1991 року ОСОБА_3 була власником майна колгоспного двору (ст.120 ЦК Української РСР в редакції 1963 року), на момент прийняття Закону України «Про власність» не втратила цього права, позивач ОСОБА_1, являється спадкоємцем за заповітом до майна померлої, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після смерті ОСОБА_3, фактично прийняла спадщину - спірний житловий будинок, інші спадкоємці до майна померлої відсутні, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, а тому її вимоги про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233-1235, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158 ч.2, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А» з господарськими будівлями та спорудами, розташований в селі Оляниця Тростянецького району Вінницької області, вул. Першотравнева, 135, загальною площею 74,2 м.кв., житловою площею 39,4 м.кв., допоміжною площею 34,8 м.кв., що складається з веранди «а», огорожі 1-3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 листопада 2012 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми під час проголошення судового рішення, в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя