Справа № 343/1101/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1976/2016
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду від 10 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним та таким що прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин що мають значення для справи.

Суд першої інстанції жодним чином не мотивував, чому відмовив у задоволенні позову на підставі ст. 215 ЦК України, хоча позивачкою заявлявся позов не про витребування майна від добросовісного набувача, а про визнання договору недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4 - чоловік позивачки та батько відповідачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

За життя ОСОБА_4, крім довіреності, склав заповіт, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1122 від 25.11.2015 року, яким все своє майно заповів позивачці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції даючи оцінку довіреності, не врахував той факт, що, хоча довіреністю ОСОБА_4 і надав право довіреним особам користуватися, розпоряджатися та експлуатувати транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy 2.0 D», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, який був зареєстрований за ОСОБА_4 Калуським ВРЕР при УДДІ УМВС в Івано-Франківській області 29.04.2011 року, де і знаходився на обліку, однак ця довіреність не скасовує та не змінює заповіту, так як припиняє свою дію у зв'язку зі смертю довірителя, та не може розцінюватися, як волевиявлення останнього після його смерті на розпорядження його майном.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/1250 від 26.03.2016 року, яким позивачка на підставі довіреності, складеній від імені ОСОБА_4 відчужила автомобіль відповідачці, укладено після смерті довірителя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апелянтка зазначає, що будь-якого обману зі сторони відповідачки по відношенню до позивачки під час укладення договору купівлі-продажу автомобіля не було, оскільки відповідачка і сама могла укладати договір купівлі-продажу за цією довіреністю на користь будь-яких осіб.

Суд взяв до уваги пояснення відповідачки про те, що позивачка, підписуючи договір, усвідомлювала свої дії та будь-яких порушень при укладенні оскаржуваного договору немає, хоча такі пояснення нічим не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами, і суперечать обставинам справи.

Позивачка ОСОБА_2 не зверталася з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, однак суд першої інстанції зробив висновок про те, що вона не має права звертатися з таким позовом, так як не є власником автомобіля «Volkswagen Caddy 2.0D», чим фактично позбавив її можливості звернутися з таким позовом в майбутньому.

Невірним є висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль куплено в ОСОБА_4, так як договір купівлі-продажу укладено після смерті останнього та після припинення його цивільної право- та дієздатності.

ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті її чоловіка, вона єдина у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної конторі зі заявою про прийняття спадщини, а тому оспорюваний правочин порушує її права та інтереси, оскільки призвів до зменшення спадкової маси.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в рішенні вказав, що оскільки позивачка не є стороною договору купівлі - продажу і не є власником купленого відповідачкою автомобіля в ОСОБА_4., тому не може звертатися до суду з позовом про визнання договору відчуження майна недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Також відсутні підстави для витребування у відповідача придбаного автомобіля, які передбачені ст. 388 ЦК України.

Однак, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного з'ясування дійсних обставин справи та з порушенням вимог матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даного спору.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 до часу його смерті, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_8

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, серія НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

На праві власності ОСОБА_4 належав автомобіль марки «Volkswagen Caddy 2.0D», типу - легковий вантажопасажирський-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, коляски) НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1.

26.11.2015 року ОСОБА_4. нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 1128, довіреністю уповноважив відповідача ОСОБА_3 та позивачку ОСОБА_2. укладати правочини щодо користування, розпорядження та експлуатації транспортного засобу, а саме: експлуатувати ( керувати) з правом використання як на території України, так і за її межами, зняти з обліку, а також користуватися та розпоряджатися ( продавати, обмінювати, заставити, тощо).

Таким чином за даною довіреністю як позивач, так і відповідач були наділені однаковими правами щодо користування та розпорядження автомобілем Volkswagen Caddy.

З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2642/2016/1250 від 26.03.2016 р., оформлений Територіальним сервісним центром МВС № 2642 в Івано-Франківській області, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2, продали ОСОБА_3 автомобіль марки «Volkswagen Caddy 2.0D», типу - легковий вантажопасажирський-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, коляски) НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Даючи оцінку довіреності, суд першої інстанції не врахував той факт, що, хоча довіреністю ОСОБА_4 і надав право довіреним особам користуватися, розпоряджатися та експлуатувати транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy 2.0D», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, який був зареєстрований за ОСОБА_4 Калуським ВРЕР при УДДІ УМВС в Івано-Франківській області 29.04.2011 року, де і знаходився на обліку, однак ця довіреність не скасовує та не змінює заповіту, так як припиняє свою дію у зв'язку зі смертю довірителя, та не може розцінюватися, як волевиявлення останнього після його смерті на розпорядження його майном.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу транспортного засобу 2642/2016/1250 від 26.03.2016 року, яким позивачка на підставі довіреності, складеній від імені ОСОБА_4 відчужила автомобіль відповідачці, укладено після смерті довірителя, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно вимог ч. З ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Ч. 1 ст. 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного.

Таким чином усний договір доручення та видана на його підставі довіреність від 25.11.2015 року, сторонами яких є довіритель ОСОБА_4 та повірені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 припинили свою дію ІНФОРМАЦІЯ_2 року у зв'язку зі смертю довірителя.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що цією довіреністю можна було користуватися після смерті довірителя та розпоряджатися його майном, вважаючи, що це відповідає його волі, яка висловлена у довіреності, суперечить нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З огляду на ту обставину, що довіритель та власник автомобіля ОСОБА_6 помер раніше, ніж укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля на підставі доручення, яке припинило свою дію зі смертю довірителя, тому такий правочин є недійсним, оскільки вчинений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних прав на вчинення такого правочину та не оформила спадщину після смерті заповідача.

Крім того, позивачка ОСОБА_2, 1953 року народження, є особою похилого віку, хворіє, через захворювання очей часто знаходиться на лікуванні, що вбачається з довідок, виданих Долинською ЦРЛ. Проживши з чоловіком однією сім'єю багато років у шлюбі, вона важко переживала його втрату, знаходилася у пригніченому психологічному стані. Крім того, після смерті чоловіка до вчинення спірного правочину минуло всього кілька місяців.

Довіряючи доньці та не ставлячи під сумнів її слова, позивачка 26.03.2016 року разом з дочкою ОСОБА_3 в Територіальному сервісному центрі МВС № 2642 в Івано-Франківській області, на прохання доньки переписати автомобіль на матір, уклала фактично договір купівлі-продажу на користь ОСОБА_3, а не вчинила переоформлення спірного автомобіля на своє ім'я.

ОСОБА_2 пояснила суду, що ОСОБА_3 переконувала її, що така дія необхідна і так буде дешевше при оформленні спадщини. Документи підписувала всі, які давала на підпис їй донька, не читаючи. Про те, що це договір купівлі-продажу, і на його підставі вона продала автомобіль доньці і вже не може бути його власником, їй стало відомо тільки ввечері, коли ще одна її дочка прочитала договір та пояснила позивачці зміст документу.

Суд першої інстанції належної оцінки цим поясненням позивачки не дав і не взяв їх до уваги.

Однак, колегія суддів вважає, що з огляду на вищевказане та відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України слід прийти до висновку, що волевиявлення позивачки, як участика даного правочину не було вільним і не відповідало її волі.

Проте, така підстава недійсності правочину у спірних правовідносинах сторін не є вирішальною, оскільки основним доводом його недійсності є висловлена колегією суддів позиція, що такий правочин вчинений особою (ОСОБА_2.), яка не була наділена такими повноваженнями від власника майна на момент його вчинення, а тому такий правочин є недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин слід і задовольнити позовні вимоги в частині скасування реєстрації спірного автомобіля на ім'я ОСОБА_3 за новим реєстраційним номером НОМЕР_9

Неправильним є висновок суду першої інстанції і щодо посилань на вимоги ст..388 ЦК України щодо відсутності підстав для витребування у відповідачки автомобіля, оскільки позивачкою у суді такі вимоги не заявлялися.

Колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановлення у даній справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 10 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2642/2016/1250 від 26.03.2016 р., оформлений Територіальним сервісним центром МВС № 2642 в Івано-Франківській області, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_3 автомобіль марки «Volkswagen Caddy 2.0D», типу - легковий вантажопасажирський-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, коляски) НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, теперішній реєстраційний номер НОМЕР_2.

Скасувати реєстрацію даного транспортного засобу за ОСОБА_3 за реєстраційним номером НОМЕР_9

Стягнути з ОСОБА_3 (інд.номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_4) 881,93 грн (вісімсот вісімдесят одну гривню дев'яносто три копійки) витрат, понесених на оплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко