Справа № 145/1026/16-ц
Провадження №2/145/589/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"09" серпня 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Мазур О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та стягнення моральної,

встановив:

11 квітня 2014 року в автомагазині, який належить відповідачеві, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 24, він купив акумуляторну батарею ІН-ВЕСТА Б60.01.00 РС, за яку сплатив 1300 грн.

Відповідачем було надано йому гарантію на два роки та заповнено гарантійний талон.

Через рік з дня придбання товару ним було виявлено, що вона належним чином не працює акумуляторна батарея почала закипати.

Він звернувся з претензією до продавця, ним було направлено батарею на завод виробник, але вони досліджували не той недолік, на який він посилався.

05.06.2015 року він звернувся зі скаргою до Інспекції з питань захисту прав споживачів Держспоживінспекції України у Вінницькій області зі скаргою на дії продавця і йому було повідомлено, що питання може бути вирішено у відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець зобов"язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок виконавця.

Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушених ним правил використання зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов"язаний відшкодувати виконавцю витрати.

Ним у відповідності до роз"яснень, було написано листа Відповідачеві, яким він надавав дозвіл на проведення експертизи та просив повідомити письмово чи по телефону, кому саме передати акумуляторну батарею на експертизу.

Відповідач отримав листа 20.11.2015 року, але жодної відповіді не надав. Експертизу проводити не бажає.

Також ним вживалися заходи щодо захисту його прав як споживача, йому приходилося не раз їздити до відповідача, спорити з працівниками магазину, які звинувачували його у несправності батареї, обзивали його, а тому йому завдана моральна шкода.

Просить розірвати договір купівлі-продажу акумуляторної батареї ІН-ВЕСТА Б60.01.00 РС, укладений між ним та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 від 11.04.2014 року.

Стягнути на його користь сплачені за товар кошти в сумі 1 300 гривень та 5 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 6300 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених у заяві.

ОСОБА_1 також пояснив, що 11.04.2014р. купив акумуляторну батарею, через рік побачив, що батарея закипає, в зв»язку з чим 01.08.2015 року в усному порядку звернувся до відповідача, купив іншу батарею і 10.08.2015 року віддав відповідачу куплену 11.04.2014 року на рекламацію. Через 8-10 днів відповідач зателефонував йому і повідомив, що вона працює. На наступний день, приїхав забрав її, однак вона продовжувала закипати. 10.09.2015 року привіз відповідачу батарею знову, подав йому письмову заяву. Батарею залишив відповідачу, через 3 тижні він йому зателефонував, сказав приїхати за нею. Він приїхав, відповідач надав йому акт №102, батарею він залишив відповідачу. Після чого він звернувся до інспекції захисту прав споживачів, отримавши від них листа, він 18.11.2015року звернувся до відповідача з листом про проведення незалежної експертизи акумуляторної батареї, лист відповідачем було отримано 20.11.2015 року, однак відповіді до даного часу не отримав.

Представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що вони не погоджуються з висновками, викладеними в акті №102, відсутні відомості про особу та кваліфікацію експерта, який складав даний акт, його відношення до виробника, а тому відповідач зобов»язаний був провести іншу експертизу. Гарантійні строки позивачем не пропущено, так як вперше з претензією щодо якості проданої батареї позивач звернувся 01.08.2015 року, тобто через 1 рік 4 місці від дня продажу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав письмові заперечення, за якими ним були вжиті всі необхідні заходи щодо захисту прав споживача. В результаті звернення позивача в серпні 2015 року батарею було відправлено на рекламацію. Після її проведення, складено акт від 20.08.2015 року, в якому зроблено висновок «акумуляторна батарея перевірена, заряджена, дефектів не має, підстав для претензій виробнику не має, експлуатувати АКБ далі». Після другого звернення позивача 10.09.2015 року батарею було відправлено на експертизу, що підтверджується актом №102.

Лист позивача від 20.11.2015 року він не отримував, про його отримання не розписувався. Крім того, експертиза вже була проведена, що стверджується ОСОБА_4 №102. Крім того, згідно п.6 Правил експлуатації АКБ гарантійний термін складає 24 місяці при гарантійному напрацюванні транспортного засобу не більше 75 тис. км. пробігу або відпрацюванні ресурсу в рамках цього терміну не більше 2500 мотогодин та рахується з дня виготовлення батареї. Однак доказів таких обставин позивач не надав.

Суд, вислухавши позивача, його представника, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

11.04.2014 року позивач придбав в автомагазині ПП ОСОБА_2 в м. Вінниця, вул.. Чехова, 24, акумуляторну батарею, що вбачається з Привал експлуатації АКБ, гарантійного талону (а.с. 4-6), показань свідка ОСОБА_4

Згідно показань свідка ОСОБА_4 в його присутності, його батько - ОСОБА_4 в м. Вінниця, по вул.. Чехова купив акумуляторну батарею за 1300 грн. Приблизно через півроку суміш, яка знаходилась в ній, почала википати. В зв»язку з цим, батько 2-3 рази їздив в даний магазин. Продавці магазину сказали, що дана технічна несправність з вини користувача. Експертизу проводити не пропонували, чи був серед них відповідач, не знає.

Відповідно до ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно п.4 ч.1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Статтею 709 ЦК України визначено порядок і строк задоволення вимог покупця про заміну товару або усунення недоліків.

Закріплені Цивільним Кодексом України такі норми матеріального права відповідають нормам Закону України "Про захист прав споживачів", які регулюють такі відносини більш розширено.

Згідно п.1 ч.2 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Проте, відповідно до ОСОБА_4 від 20.08.2015 року при обстеженні акумулятора встановлено, що він заряджений, дефектів не має, підстав для претензій виробнику не має, експлуатувати АКБ далі (а.с.7).

10.09.2015 року ОСОБА_1 подав ПП ОСОБА_2 заяву, згідно з якою, з 01.08.2015 року в акумуляторні батареї продовжує википати електроліт (а.с. 7).

Згідно з актом експерта ОСОБА_5 №102 в акумуляторній батареї FORSЕ 6СТ60 НОМЕР_1, яка надійшла на експертизу 31.09.2015 року, низька напруга розімкненого ланцюга і низька щільність електроліту свідчать про глибокий розряд. Згідно п.7 Правил експлуатації АКБ рекламація відміняється.

Тобто, у справі відсутні переконливі докази, що в акумуляторній батареї закипає електроліт, а відтак і докази про причини такої несправності ( з вини виробника чи в зв»язку з неправильною експлуатацією батареї). Як вбачається з вищевказаних ОСОБА_4 дані обставини не підтверджуються.

Питання про призначення судово-технічної експертизи для з»ясування даних обставин позивач не ставив.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, по справі не доведено, що гарантійний строк на дану акумуляторну батарею на момент звернення позивача до відповідача з претензією щодо її якості не закінчився.

Так, гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції ( ч.2 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п.6 Правил експлуатації АКБ її гарантійний термін складає 24 місяці при гарантійному напрацюванні транспортного засобу не більше 75 тис. км. пробігу або відпрацюванні ресурсу в рамках цього терміну не більше 2500 мотогодин та рахується з дня виготовлення батареї.

Проте, відомостей про пробіг транспортного засобу та кількість мотогодин, під час яких експлуатувалась акумуляторна батарея, з дня її виготовлення, суду не надано. В гарантійному талоні на АКБ взагалі відсутні відомості про час її виготовлення.

Отже, доказів на обґрунтування того, що акумуляторна батарея має істотний недолік, що виник з вини виробника протягом встановленого гарантійного строку, який би перешкоджав його використовувати, не надано, тобто, позивач не довів порушення його прав споживача.

Крім того, викладене свідчить про те, що за заявою позивача від 10.09.2015року експертиза акумуляторної батареї була проведена, що вбачається з ОСОБА_4 №102 (а.с. 9), що узгоджується з вимогами ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII.

Доводи сторони позивача про те, що відповідач зобов»язаний провести іншу експертизу батареї, оскільки вони не довіряють експерту, який проводив експертизу, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи.

Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Отже, даною нормою закону не передбачено обов»язку виробника (продавця) проводити повторну експертизу в зв»язку з відсутністю у споживача довіри до експерта.

Таким чином, у справі не доведені підстави для розірвання договору, повернення коштів та відшкодування, в зв»язку з цим, моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 698, 708,709 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 8, 17 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII ( з наступними змінами та доповненнями),-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь справі, але не були під час проголошення рішення з моменту отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6