АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1856/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

15 травня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір банківського вкладу про банківський строковий вклад (депозит) «Копілка» від 12 червня 2012 року строком на 12 місяці в гривнях, відповідно до якого позивачка внесла депозит на суму 25 000 грн. терміном до 12 червня 2013 року.

Позивач вказує, що порушуючи вимоги чинного ЦК України, умови договору, банк після закінчення терміну його дії, не виконав свої зобов'язання і не повернув їй грошові депозитні кошти з виплатою відсотків.

ОСОБА_7 неодноразово зверталась до відповідача в усній формі з проханнями виплатити належні їй кошти, але відповідач на заяви не відреагував.

Тому, позивач просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь депозитні кошти в сумі 25 000 грн., 12 000 грн. - 16% відсотків; 3% річних в сумі 1500 грн., а всього 38 500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 про захист прав споживача та стягнення кошті задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозит) «Копілка» від 12.06.2012 року в сумі 25 000 грн., відсотки за користування коштами з сумі 12000 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості 1500 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 300 грн., а всього 38800 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк», вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням діючого законодавства, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Після надходження справи з Вищого спеціалізованого суду України на новий розгляд до апеляційного суду, колегія суддів, враховує вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом встановлено, що 12 червня 2012 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ „Приватбанк" укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Копілка» № SAMDN1898 строком на 12 місяців в гривнях (а.с. 5).

Відповідно до договору позивачка внесла депозит на суму 25 000 грн. терміном до 12 червня 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 12 червня 2012 року, а також заявою на оформлення вказаного вкладу, які завірені штампом банку та підписом відповідальної особи (а.с. 5, 6).

Відповідно до вищевказаного договору Банк за час користування коштами вкладу протягом вказаного строку нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 16 % річних.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідач суму вкладу позивачці не повернув, не виконав взяті на себе зобовязання, а тому доводи позовної заяви визнані обгрунтованими і такими, що дають можливість суду захистити порушені права позивачки шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором банківського вкладу та 3 % річних від простроченої суми заборгованості.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, пояснень, наданих сторонами та їх представниками, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги дають підстави для його скасування з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегулює питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової форми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку; а другий банк зобовязаний надати клієнту на підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів, уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 гл. «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

На думку колегії суддів, аналіз вищевказаних норм матеріального права вказує, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банк, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена ВСУ у постанові № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, в якій зазначено, що аналіз статті 1059 Цивільного кодексу України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дозволяє дійти такого висновку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Тому, вирішуючи спір у таких правовідносинах, суд першої інстанції мав зробити висновок щодо застосування норм матеріального права, а саме: ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п.п. 1.8, 1.10 Інструкції № 492, п. 8 гл. 2 «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказував, що матеріали справи не містять належним чином завіреної копії договору банківського вкладу.

При вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, судом було дійсно встановлено відсутність належним чином копії такого договору банківського вкладу, при розгляді справи в апеляційному суді, його також не було надано позивачкою, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження письмової форми банківських вкладів, а також ощадної книжки чи іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми.

Суд першої інстанції при вирішенні справи на зазначені положення закону не звернув, не перевірив доводів сторін щодо даної обставини та ухвалив передчасне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції і під час розгляду в апеляційному суді не надано належних та вмотивованих доказів які дають підстави для задоволення позову.

А тому, на підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, а в апеляційній скарзі апелянт просить стягнути з позивача на свою користь суму судових витрат по сплаті судового збору при розгляді справи, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача 1 339 грн. 80 коп. судових витрат, що були сплачені останнім відповідно до платіжного доручення № РRОМ6ВVBFН від 06 листопада 2015 року (а.с. 73).

Керуючись ст.ст. 88, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_6 задовільнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1 339 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :