28.07.2016 Єдиний унікальний номер 205/2512/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 липня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федченко В.М.,

при секретарі Джурко Ю.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.03.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача в особі ТОВ «Авто Просто» про стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він 14.112009 року з ТОВ «Авто Просто» уклав угоду № 307859, про надання послуги на включення його до системи АвтоТак і придбання через систему автомобіля «Jac HFC 1020 K» вартістю 63 644,40 грн., а потім за повідомленням відповідача про заміну моделі автомобіля позивач мав сплачувати внески на придбання автомобіля «ZAZ Sens». На виконання угоди на протязі з 14 листопада 2009 року позивач сплатив 60203,84 грн., але автомобіль так і не отримав.

Позивач зазначає, що Відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, виключно за рахунок яких передбачалось здійснення придбання автомобіля одному з учасників групи, який має найбільшу кількість балів, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов такої системи. Чітких строків виконання обов'язку по наданню автомобіля угода не містить. Зазначена угода була укладена мною під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, що порушує мої права як споживача, зазначені в ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів».

Угодою № 307859 не передбачено вручення позивачу автомобіля. Ця угода так виписана, що її норми є незаконними, виписані не конкретно, строк отримання автомобіля не виписано в угоді, що порушує моє конституційне право на отримання послуг згідно чинного законодавства.

Позивач вважає те, що він як споживач послуги, на підставі ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» маю право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Я був введений відповідачем в оману при укладенні угоди.

Відповідач фактично в угоді визнав, що надає йому фінансові послуги, на що не має дозволу держави ( ліцензії) щодо надання послуг, що підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 10/03/3452 від 16 лютого 2016 року, відповідно до змісту якого відповідач на день укладення угоди не отримував ліцензії.

На думку позивача, його позов підтверджується правовими висновками і правовою позицією із постанов Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-35це12, від 16 січня 2013 року у справі № 6-161це12, від 27 березня 2013 року у справі № 6-22це13, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Позивач 11.02.2015 року звертався до відповідача з письмовою заявою про розірвання угоди, в якій просив повернути йому сплачені внески у сумі 60203,84 грн.. Однак, 16.03.2015 року відповідач сповістив позивача про розірвання угоди, але відмовив у поверненні внесених ним внесків.

Тому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 60203,84 грн. (а.с.1-3).

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 60203,84 грн.. Також пояснив, що внески за автомобіль сплачував на підставі квитанцій, які щомісячно надсилав йому відповідач. При цьому розмір внесків поступово збільшувався через подорожчання автомобіля. Повністю сплатив внески за автомобіль. Але його так і не отримав. Вважає, що відповідач працює за «пірамідальною схемою». Додатки до угоди він підписав він підписав не читаючи на прохання представника відповідача, який сказав що їх треба підписати..

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але при цьому надіслав «Пояснення та заперечення проти позову» (вх..№12323 від 15.06.2016), в яких просив розглянути справу за відсутності представника «Авто просто» та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їхню необґрунтованість (а.с.71-79).

До «Пояснень…» відповідачем також були додані: - копія Постанови Верховного Суду України за заявою ТОВ «Авто просто» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.11.2012 у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Авто просто» про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди, за результатами розгляду якої скасовано ухвалу ВССУ від 28.11.2012 та справу передано на новий розгляд до ВССУ (а.с.82-87); - копія рішення Ленінського районного суду від 20.10.2015 по справі №205/3195/15 за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авто просто» про стягнення суми, за результатами розгляду якого у задоволенні позову відмовлено (а.с.88-89); - копія рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016, за яким рішення суду першої інстанції від 20.10.2015 скасовано лише в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, а в іншій частині залишено без змін (а.с.90).

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Зокрема, наявність рішень судів першої та апеляційної інстанцій за первісним аналогічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авто просто» про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 60203,84 грн. не є обмеженням його права доступу до правосуддя з таким повторним позовом, оскільки відповідачем до тепер не повернуті сплачені позивачем упродовж 2009-2015 років.

Так, згідно ст.19 Конституції України від 28.06.1996 року правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Крім того, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі ст.ст.58, 59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими.

Згідно ст.ст.10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 14.11.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 307859, предметом якої є надання учаснику послуг системи «АВТО ТАК», спрямованих на придбання автомобіля «JAC» (а.с.7-16).

Як пояснив у судовому засіданні сам позивач, далі ним було отримане повідомлення від ТОВ «Авто Просто» про те, що за рішенням постачальника припинено імпортування автомобілів «JAC», а також повідомлено про зміну автомобіля «JAC HFC 1020 K» на автомобіль «ZAZ Sens» з 01.03.2014 року.

На виконання зобов'язань ОСОБА_1 сплачено вступний внесок в систему «АвтоТак» на рахунок відповідача в сумі 2291,20 грн. (а.с.24), а також упродовж 2009-2015 років сплачувалися щомісячні внески поки повністю не сплатив вартість автомобіля (а.с.17-23, 25-60).

Позивач 11.02.2015 року та 24.11.2015 року звертався до відповідача із заявою про розірвання угоди та просив повернути сплачені кошти (а.с.62, 63).

Договір з позивачем відповідач розірвав на підставі заяви позивача від 11.02.2015 року, але з посиланням на ст.13 Угоди грошові кошти позивачеві дотепер не повернув (а.с.62).

З відповіді ТОВ «Авто Просто» від 16.03.2015 року, надісланої на адресу позивача, слідує, що відповідач розірвав угоду та повідомив ОСОБА_1 що поверненню підлягають чисті внески у сумі 75 892,75 грн., розраховані у відповідності до положень статті 13 Угоди та згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п. 13.5 цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. При цьому позивача було повідомлено, що перед ним знаходиться 10 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за нього.

Крім того, 16.03.2016 року позивач звертався із заявою до відповідача з приводу визначення конкретної дати повернення йому грошових коштів в сумі 60203,84 грн., сплачених ним у період з 14.11.2009 по 14.01.2015 року (а.с.6).

Однак, дотепер грошові кошти за не отриманий автомобіль позивачеві не повернуто, хоча після розірвання Угоди з між відповідачем пройшло майже півтора року.

Пунктом 13.1 статті 13 Угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто Просто» у письмовій формі.

Згідно п.13.3 Угоди сума Чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни Автомобіля, дійсної в місяці, коли такий Учасник повідомив "Авто Просто" про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди в розмірі 2 Цілих Чистих внесків.

Відмовляючи позивачеві у поверненні сплачених ним грошових коштів, відповідач лише посилається на п.п.13.4.1 13.4.3 ст.13 Додатку №2 до КУгоди, згідно яким в першу чергу повертаються гроші Учаснику, який розірвав Угоду з причини отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття Учасником статусу безробітного. В наступну чергу повертаються Чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені у попередньому пункті тощо.

При первісному розгляді позову судами першої та апеляційної інстанції усі питання оберталися навколо умов Угоди №307859. Але при цьому не було привернуто увагу на наступні питання, що мають істотне значення для вирішення справи.

Зокрема, як слідує із матеріалів справи, грошові кошти сплачувалися позивачем саме на рахунок ТОВ «Авто Просто» (а.с.24-61).

При цьому в своїх «Поясненнях та запереченнях проти позову» відповідачем не надана відповідь про те, куди взагалі подівалися грошові кошти, що були перераховані на його рахунок як позивачем та і іншими Учасниками групи 1017; - кому саме в подальшому були перераховані ним кошти та кошти інших Учасників групи 1017; - скільки всього учасників групи; скільки грошових коштів ним сплачено, скільки з них вже отримали автомобілі, а скільки звернулося із заявами про повернення сплачених внесків; - з якими виробниками автомобілів або автосалонами працює відповідач; - скільки грошових коштів при цьому зароблено самім відповідачем тощо (а.с.71-79).

Відмовляючи позивачеві у поверненні внесених ним грошових коштів, відповідач лише посилається на ст.13 Додатку №2 до Угоди №307859 і при цьому взагалі не вказує причини неможливості їх повернення. Посилання відповідача на зазначену статтю Угоди суд вважає приводом для неповернення грошових коштів позивачеві.

Відповіді на перелічені вище питання не отримано судом через неявку в судове засідання представника відповідача.

Внесені позивачем на рахунок відповідача грошові кошти є власністю позивача, якою, згідно ст.319 ЦК України, він може володіти, користуватися та розпоряджатися на свій власний розсуд.

З оглядом на викладене суд приходить до того висновку, що права та інтереси позивача є порушеними і тому підлягають захисту.

Суд не приймає заперечення відповідача проти позову, вважає їх хибними і такими, що не заслуговують на увагу.

Тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 60203,84 грн., сплачені ним за не отриманий автомобіль «ZAZ Sens».

Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує ТОВ «Авто просто» на користь держави судовий збір у розмірі 602,04 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.317, 319 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» про стягнення грошових коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, 4-й поверх, р/р7000 в філії «КІБ ПАТ «Креді ОСОБА_3», МФО 300379, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН-, що мешкає за адресою: 49128, АДРЕСА_1, грошові кошти у розмірі 60203 (шістдесят тисяч двісті три) гривні 84 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто просто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, 4-й поверх, р/р7000 в філії «КІБ ПАТ «Креді ОСОБА_3», МФО 300379, ) на користь держави судовий збір у розмірі 602 (шістсот дві) гривні 04 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Федченко