Справа № 188/971/16-ц
Провадження № 2-о/188/46/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Місюра К.В.

при секретарі: Хандрига Л.І.

за участю представників сторін:

від заявника: ОСОБА_1

від зацікавленої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до суду, відповідно до якої просить встановити факт смерті її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер в м. Горлівка Донецької області 15 липня 2016 року.

Вимоги заявника мотивовані тим, що вона не може належним чином оформити факт смерті батька, оскільки державні органи на території України не визнають документів, наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, отже, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її батька. Саме ці обставини і зумовили заявника звернутися до суду.

В судовому засіданні заявник підтримала у повному обсязі заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши в судовому засіданні заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії паспорту ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Горлівка Донецької області, з 25.08.1981 року був зареєстрований АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження від 7 вересня 1956 року встановлено, що заявниця є донькою ОСОБА_2 (а.с. 6).

Відповідно до витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 після одруження змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_1» на прізвище чоловіка «ОСОБА_1» (а.с.9)

Згідно довідки № від 09.12.2014р. ОСОБА_1 взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та станом на 09.12.2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Відповідно до довідки про причину смерті до форми №106/у № 1463 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року ( а.с.3).

16.07.2016 року Горлівським відділеням Республіканського бюро судово-медичної експертизи Донецької Народної Республіки видане свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_2, де місцем смерті зазначено: м. Горлівка, Донецька Народна Республіка ( а.с. 3).

Після смерті батька заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за видачею свідоцтва про смерть, однак її було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані «державними органами» на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У зв'язку із чим заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті.

Як встановлено, заявниця мав намір встановити факт смерті батька, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті та видачі свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2, видане медичними закладами тимчасово окупованої території, не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Оскільки заявниця, яка є громадянкою України, зареєстрована в АДРЕСА_2, як внутрішньо переміщена особа, а її батько - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м. Горлівка Донецької області, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане медичне свідоцтво про смерть не може бути використане заявником для реєстрації смерті на території України та з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України ОСОБА_1 суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Горлівка Донецької області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 58-60, 79, 212, 213-215, 218, 223, 235, 256, 259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, суд -

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, громадянин України, мешкав за адресою: АДРЕСА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Витрати у справі віднести на заявника.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра