Справа № 428/6778/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із урахуванням уточнених позовних вимог та ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду в певній частині представник позивача просила про наступне:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 1998 року по 18.04.2008 року;

- визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін.

В обґрунтування уточненого позову представник позивача вказала, що навесні 1998 р. ОСОБА_4 познайомилась з ОСОБА_3. З 01.08.1998 р. вони почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу - вони спільно проживали, мали взаємні, спільні права та обов'язки, їх пов'язував спільний побут, вони поважали один одного, всі кошти, які кожен з них отримував вони вкладували у розвиток їхньої родини, грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень є їх спільними заощадженнями, які вони набули в період сумісного проживання.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що в 1998-1999 рр. відносини між позивачем та відповідачем були звичайними, проте позивач мала звичку регулярно зникала на дні і неділі та раптово з'являлася. Позивач жодного дня ніде не працювала і не мала де отримувати кошти, в той час як матеріальне становище відповідача на той час було доволі скрутним. В січні-лютому (взимку) 2001 року позивач поставила відповідача перед фактом від'їзду за кордон для заробітку. Як зясувалось пізніше, позивач виїжджала до Кіпру де займалась сумнівною діяльністю. З закордону позивач повернулась влітку 2001 року. Стосунки між позивачем та відповідачем охололи та майже повністю звелись до гостьових відвідувань. Таким чином, з початку 2001р. вже не було факту проживання однією сім'єю між сторонами. Восени 2001 р. позивач вдруге без взаємної згоди, без попередження, виїхала до р. Кіпр де і перебувала до весни-літа 2002р. Після повернення з другої подорожі до Кіпру все було як і після першої - стосунки не відновились, позивач зрідка заходила в гості. В період з осені 2002 по весну 2004 року позивач ще двічі виїжджала на працю за кордон до Чехії, з терміном до шести місяців кожного разу. Після її повернення з другої „чеської" подорожі відповідач остаточно розірвав стосунки з позивачем. Наприкінці осені 2004 року позивач та відповідач знову зустрілися та вирішили будувати почати відносини спочатку. В кінці 2001 р. відповідач продав свою частину власності в ТОВ «Інфосервіс», а отримані кошти склали левову частину для отримання власності на кв. 51. При цьому, кв. 51 не купували, адже не існує договору купівлі-продажу щодо квартири. Твердження позивача про спільні заощадження позивача та відповідача не відповідають дійсності.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в уточненій позовній заяві, просили суд уточнені позовні вимоги задовольнити. Позивач ОСОБА_1 також пояснила, що з січня 2001 року по 2010 або по 2012 роки, точно вона не памятає, вони з відповідачем спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді. Вона також заробляла гроші під час поїздок за кордон до Республіки Кіпр та інших країн. В 2008 році у них з відповідачем було наявно в якості грошових збережень близько 20 тисяч доларів США в готівковому вигляді, проте станом на 18.05.2015 року, тобто станом на час виникнення конфліктної ситуації за участю її сина та відповідача, сума грошових збережень сторін складала близько 18 тисяч доларів США, які і були вилучені з сейфу нею та її сином. Вона визнає, що з травня 2004 року по серпень 2004 року вона переважно перебувала за кордоном у Республіці Кіпр і перед її відбуттям за кордон в травні 2004 року вона дізналася про те, що відповідач їй зраджує з іншою жінкою.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення на позов. Також пояснив, що з січня 2001 року по 2008 рік включно він та позивач ОСОБА_1 спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді за рахунок діяльності підприємства «Інформаційні технології». При цьому, ОСОБА_1 докладала значно менші зусилля до заробітку грошей, ніж він. З травня по вересень 2004 року ОСОБА_1 проживала з іншим чоловіком, потім його відносини із позивачем відновилися з вересня або з жовтня 2004 року, точно він не памятає. Він визнає факт сумісного проживання із ОСОБА_1 з жовтня 2004 року по 18.04.2008 року без реєстрації шлюбу. В 2009 році їх спільні із позивачем заощадження складали приблизно 140 тисяч доларів США, проте станом на 18.05.2015 року їх спільні заощадження дорівнювали близько 40 тисячам доларів США та зберігалися у сейфу, коли син позивача та позивач силою забрали їх у нього.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по проспекту Гвардійському у м. Сєвєродонецьку. З 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом в квартирі № 52 в тому ж самому будинку. В 2002 або в 2003 році сторони придбали двокімнатну квартиру № 51 і продовжили сумісне проживання в цій квартирі. Позивач ОСОБА_1 у розмовах з нею, ОСОБА_5, казала, що вона є дружиною ОСОБА_3 Вона, ОСОБА_5, неодноразово, приблизно один раз на тиждень, бувала у гостях в квартирі № 51, бачила що разом із сторонами проживає дитина.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, по проспекту Гвардійському у м. Сєвєродонецьку. Вона знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1998 року, тобто з часу, коли сторони почали сумісно проживати в тому ж самому будинку. Вона знає сторін як одну сімю, у них є двоє дітей. Коли сторони почали сумісно проживати в квартирі № 52, то вона бачила разом із ними дитину на імя ОСОБА_7, якому було 3-4 роки. В 2001 чи в 2002 році сторони придбали квартиру № 51 у сімі Таранів і стали в ній проживати також разом з дитиною.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 070542, виданого 18 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, 18 квітня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 154.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 276780, виданого 18 липня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується, що з 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_4. В 2002 або в 2003 році сторони придбали двокімнатну квартиру № 51 в цьому ж будинку і продовжили сумісне проживання в цій квартирі. Вказані свідки бачили, що разом із сторонами проживає дитина.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 визнав факт сумісного проживання однією сім'єю із ОСОБА_1 з жовтня 2004 року та вказав,що в період з травня 2004 року по вересень 2004 року позивач проживала разом з іншим чоловіком, а до травня 2004 року його відносини із позивачем не мали усталеного характеру.

Вирішуючи питання про строк, протягом якого можливо встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд зазначає, що за положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними і на зазначене майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Вказані положення Сімейного кодексу України вступили в дію з 1 січня 2004 року. До 1 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сімю не було передбачено правового інституту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, таке проживання саме по собі не створювало правових наслідків у вигляді права спільної сумісної власності на спільно набуте майно.

Суд також враховує, що в період з 01 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України, сторони проживали разом із дитиною позивача ОСОБА_7 та вели спільне господарство в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також підтверджується тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сумісно здійснювали в цей період підприємницьку діяльність за вищевказаною адресою в рамках діяльності ТОВ «Інформаційні технології» та спільно відкладали готівкові грошові кошти, які були отримані від такої діяльності. Вказана обставина підтверджується показаннями ОСОБА_3, які він надав 20.05.2015 року в рамках додаткового допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0001283, а також підтверджується поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які вони надали в судовому засіданні 16.01.2016 року про те, що з січня 2001 року по 2008 рік включно вони спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді за рахунок діяльності підприємства «Інформаційні технології».

Разом з тим суд враховує, що згідно пояснень позивача ОСОБА_1, наданих в судовому засіданні 16.01.2016 року, в період з травня 2004 року по серпень 2004 року вона переважно перебувала за кордоном у Республіці Кіпр і перед її відбуттям за кордон в травні 2004 року вона дізналася про те, що відповідач їй зраджує з іншою жінкою.

Таким чином, судом встановлено, що в період з травня 2004 року по серпень 2004 року сторони не мали усталених відносин, що притаманні подружжю.

У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу та встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 травня 2004 року та з 01 вересня 2004 року по 17 квітня 2008 року.

Стосовно позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін, суд зазначає наступне.

Відповідач надав фотокопії матеріалів по кримінальному провадженню № 0001283 за підозрою ОСОБА_7 (сина ОСОБА_4 від першого шлюбу) у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 125 КК України на електронному носії станом на 06.10.2015 р., та копії матеріалів в паперовому вигляді, а саме: копію протоколу додаткового допиту потерпілого від 20.05.2015 року на 1 аркуші, копію показань потерпілого ОСОБА_3, з яких вбачається, що 18.05.2015 року ОСОБА_1 разом зі своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_7 побили відповідача та забрали за місцем його проживання із тумбочки гроші в загальній сумі близько 40 тисяч доларів США у національній валюті України, в Євро та в доларах США. Вказані гроші є спільно нажитими із ОСОБА_1 і в разі повернення ОСОБА_1 половини вищевказаних грошей ОСОБА_3 не буде мати претензій до ОСОБА_1

Згідно письмових пояснень сина позивача ОСОБА_7, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0001283, вбачається, що 18.05.2015 року він буд дуже злим на ОСОБА_3, так як йому розповіла його мати ОСОБА_4, що відповідач підсипає йому та його матері в їжу наркотичні засоби, а саме первентин, а також пристає до маленької сестри ОСОБА_8. З цих підстав ОСОБА_7 пішов розібратися до ОСОБА_3 в його частину квартири до його кабінету. З пояснень вбачається, що ОСОБА_7 одразу почав наносити відповідачу удари руками по лицю, ОСОБА_3 від ударів впав на диван, потім прийшла позивачка та почала тримати відповідача за ноги, також позивач та її син почали звязувати ноги відповідачу, після цього ОСОБА_7 сказала своєму сину забрати з тумбочки грошові кошти в розмірі 41 шт. по 100 євро, 99 по 50 євро, 4 по 500 еро, 2 по 50 доларів, 2 по 500 грн. Приблизно за 30 хвилин позивачка з дітьми зібралися та покинули квартиру.

В своїх письмових поясненнях, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0001283, ОСОБА_4 пояснила, що її син ОСОБА_9 знаходиться на обліку у психіатра з 16 років, також коли вона 18.05.2015 року зайшла до кімнати то побачила наступне: між її сином та відповідачем сталася бійка. Для того, щоб ОСОБА_3 не бив її сина, вона його відштовхнула на диван, взяла ремінь та почала звязувати ОСОБА_3, але нічого не вийшло, потім сказала сину брати грошові кошти в тумбочці. Відповідач в цей час лежав на дивані та нічого не робив, тільки говорив, щоб вони не брали гроші. ОСОБА_4 перерахувала грошові кошти, їх було приблизно 11000 євро та приблизно 5000 доларів США. Також в поясненнях позивача вказано, що 2000 євро вона витратила на свої особисті потреби.

Згідно копії заяви про кримінальну відповідальність від 18.05.2015 року, ОСОБА_3 просить притягнути до кримінальної відповідальності свою жінку ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_7, які 18 травня 2015 року приблизно о 14.00 годині зайшли до нього в квартиру, в результаті чого нанесли йому тілесні ушкодження, а після чого заволоділи грошовими коштами в розмірі приблизно 40000 доларів США.

Згідно наданої ОСОБА_3 копії розписки від 22 травня 2015 року вбачається, що відповідач отримав від співробітників поліції грошові кошти в сумі: 3 купюри по 50 доларів США, 49 купюр по 100 доларів США, 1 купюра 1 долар США, 4 купюри по 500 євро, 41 купюра по 100 євро, 99 купюр по 50 євро, 2 купюри по 500 грн., 6 купюр по 200 грн., 12 купюр по 100 грн., 7 купюр по 50 грн., 9 купюр по 5 грн., 46 купюр по 2 грн., 16 купюр по 1 грн.

Отже, в письмових поясненнях та показаннях ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які вони надали в рамках кримінального провадження № 0001283, а також в поясненнях сторін, які вони надали в судовому засіданні, наявні суттєві розбіжності щодо суми грошових коштів, які спільно зберігалися ними в готівковому вигляді в трьох різних валютах до 18.05.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З викладених норм Закону вбачається, що у разі розгляду в порядку цивільного судочинства позову про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачем повинна бути доведена рівність часток майна в разі його поділу судом. Тобто, позивач повинен надати докази наявності у сторін конкретно визначеного обєкту майна саме у тому складі та в тій кількості, в якому його просить поділити позивач.

Позивачем не було надано жодних документальних доказів того, що отримані відповідачем ОСОБА_3 згідно розписки від 22 травня 2015 року від співробітників поліції грошові кошти складають всю суму коштів, яку нею та її сином 18.05.2015 року було вилучено у ОСОБА_3 всупереч волі відповідача.

Враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні та в рамках кримінального провадження № 0001283 стверджує про вилучення у нього ОСОБА_1 та її сином 18.05.2015 року суми грошових коштів в розмірі 40 тисяч доларів, тобто в сумі, яка є значно більшою за ту, яку просить поділити позивач, а також враховуючи відсутність жодних документальних доказів загальної суми спільно набутого та збереженого сторонами майна у вигляді готівкових грошових коштів, суд вважає, що позивачем не доведено наявності у сторін конкретно визначеного обєкту майна саме у тому складі та в тій кількості, в якому його просить поділити позивач. За таких умов суд позбавлений можливості встановити сукупний розмір спільно набутих сторонами грошових коштів та поділити такі грошові кошти у відповідності до вимог справедливості та рівності поділу.

Таким чином, належить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позов було задоволено частково лише в межах позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем судових витрат в розмірі 121 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 травня 2004 року та з 01 вересня 2004 року по 17 квітня 2008 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, суму сплаченого судового збору в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 16 січня 2015 року.

Суддя Д. Б. Баронін