АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № Суддя доповідач Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

за участю секретаря - Матвійчука О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - науково-дослідний інститут лісового господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького про встановлення порушень авторського права при написанні автореферату, докторської дисертації «Заплавні ліси Лівобережної України» та наукові основи господарювання в них та монографії «Заплавні ліси України», -

встановила:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив встановити порушення ОСОБА_2 авторського права у авторефераті «Заплавні ліси Лівобережної України та наукові основи господарювання в них», у докторській дисертації «Заплавні ліси Лівобережної України та наукові основи господарювання в них» та у монографії «Заплавні ліси України».

В обґрунтування позову посилався на те, що на сторінці 18 автореферату відповідача не вказано, що наведені математичні моделі було розроблено безпосередньо старшим науковим співробітником лабораторії лісівництва УкрНДІЛГА ОСОБА_1

Також ОСОБА_2 недобросовісно були запозичені більш ранні наукові результати ОСОБА_1 без посилання в авторефераті на необхідне джерело, а саме - винайдену ним наукову розробку - унікальне програмне забезпечення «Укрлес». Немає посилання у дисертації на авторство ОСОБА_1, як розробника системи усіх базових функцій росту для обох моделей динаміки таксаційних параметрів регулярно зріджуваних порослевих насаджень та не вказується на ОСОБА_1 як автора-інтерпретатора текстової частини за даними розробками.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом справи встановлено, що 21 жовтня 1999 року на засіданні спеціалізованої вченої ради в Українському державному лісотехнічному університеті у м. Львів відбувся захист дисертації ОСОБА_2 на здобуття наукового ступеня доктора сільськогосподарських наук зі спеціальності - лісознавство та лісництво, за темою: «Заплавні ліси Лівобережної України та наукові основи господарювання у них».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що при написанні статті у співавторстві позивача з відповідачем, та при написанні ОСОБА_2 докторської дисертації, монографії та автореферату, використані експериментальні матеріали дійсно належать відповідачу та були оброблені ним особисто.

Висновок суду ґрунтується на основі повно та всебічно досліджених наявних у справі доказах, відповідає вимогам ст. ст. 60, 61 ЦПК України, Закону України «Про авторське право і суміжні права» в редакції від 16 липня 1999 року.

Доказів того, що вказані матеріали були оприлюднені раніше та їх автором значився позивач - ОСОБА_1 не надано.

Автором вважається особа, зазначена як автор на примірнику обнародуваного твору, на рукописі або на оригіналі твору мистецтва, якщо в судовому порядку не буде доведено інше, як це передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в редакції від 16 липня 1999 року.

Згідно ст. 15 вказаного Закону без згоди автора або іншої особи, що має авторське право, але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення допускається використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, включаючи цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються, вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми або радіо- і телевізійних передач.

Суд правильно дійшов висновку про відсутність фактів порушення будь-чиїх авторських прав при написанні ОСОБА_2 докторської дисертації та монографії оскільки при її написанні в повній мірі виконано вимоги закону - міститься належним чином виконане посилання на відповідне джерело (автора твору).

Оскільки автореферат є лише стислим викладом дисертації та вимог зазначення посилань на використане джерело до нього не пред'являється, то судом вірно зроблено висновок про відсутність порушень прав позивача в частині необхідності зазначення в авторефераті відповідних посилань на публікації ОСОБА_1

З огляду на наведене, судова колегія з такими висновками суду першої інстанції погоджується та находить їх такими, що відповідають обставинам справи та нормам закону, а позов ОСОБА_1 вважає необгрунтованим та безпідставним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши конкретні обставини справи, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом та ухвалив рішення, що відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.