АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2335/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/388/К/16 суддя Приміч Г.І.
Категорія - 44 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, яка також діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KR0GА, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 23943,25 доларів США строком до 03.10.2018 року, зі сплатою відсотків в розмірі, строки та порядку, встановлених договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки житлового будинку загальною площею 66.10 кв.м., житловою площею 35,20 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Лозуватка, вул. Дзержинського, буд. 12, належного відповідачу на праві власності.

Відповідачами у справі взяті на себе зобовязання за вказаним кредитним договором не виконано, у звязку з чим рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KR0GА від 03.10.2008 року яка станом на 24.09.2012 року складає 42156,32 доларів США, що відповідно курсу НБУ становить 336829,00 грн. звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 66.10 кв.м., житловою площею 35,20 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Лозуватка, вул. Дзержинського, буд. 12, шляхом продажу банком вказаного предмету іпотеки від імені ОСОБА_3 за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки відповідачі у добровільному порядку не бажають виселятись із спірної квартири, позивач просив суд виселити відповідачів з житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Лозуватка, вул. Дзержинського, буд. 12, в якому вони зареєстровані та проживають.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 листопад 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що судом першої інстанції при попередньому судовому засіданні не зясовано наявність у відповідачів іншого житла, не зясовано до чиєї компетенції належить право надання житла у разі виселення, а також наявність вільних житлових приміщень для тимчасового проживання на території с. Лозуватка.

Також позивач зазначив, що ч. 1 ст. 114 ЖК України визначено вичерпний перелік громадян яким повинно бути надане інше житлове приміщення, проте відповідачі до вказаного переліку не відносяться. Вважає, що право надання житлових приміщення у будинках житлового фонду віднесено до компетенції виконавчого комітету міськради, однак судом цей обовязок покладено на позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 року на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRP0GA від 03.10.2008 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1, станом на 24.09.2012 року в сумі 42156,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 336829,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, яке розташоване за адресою: вул. Дзержинського, буд. 12, с. Лозуватка, Криворізького району, Дніпропетровської області та складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 35,20 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні В, І водоколонки, ІІ замощення, ІІІ басейна, 1-2 огорожі.

Цим же судовим рішенням встановлено, в силу чого згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що спірне домоволодіння належить на праві приватної власності Іпотекодавцеві відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 12.04.1982 року.

Тобто, вказане домоволодіння було придбане ОСОБА_3 задовго до укладення Кредитного договору №KRP0GA від 03.10.2008 року та Іпотечного договору від 03.10.2008 року (а.с.8-11,12-14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для виселення відповідачів із займаного ними жилого приміщення без надання їм іншого житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Частиною 3 статті 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст.383 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстровані у спірному житловому будинку та проживають в ньому (а.с. 20, 44-48).

В березні 2014 року позивачем направлялись відповідачам письмові вимоги про добровільне виселення їх з даного будинку, які вони отримали 18.03.2014 року (а.с. 22,24,25,26,27,28), однак до цього часу відповідачі залишаються мешкати в будинку.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Отже в розумінні вказаної норми установлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини 2 статті 109 ЖК України, тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо вичерпного переліку громадян, яким повинно бути надане інше житлове приміщення, передбаченого вимогами ч. 1 ст. 114 ЖК України.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, оскільки виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК України).

Такої думки дотримується Верховний Суд України в постановах від 18.03.2015 року (справа № 6-39 цс15), від 24.06.2015 року (справа № 6-447цс15) та від 30.09.2015 року (справа №6-1892 цс15), які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення, задоволенню не підлягають, оскільки спірний житловий будинок, будучи предметом договору іпотеки, придбаний відповідачем ОСОБА_3 не за рахунок отриманого від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредиту, що підтверджується правовстановлюючим документом - копією договору купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконкому Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області 12.04.1982 року (а.с.111), тобто задовго до оформлення кредитного договору та договору іпотеки; вільних житлових приміщень на балансі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, де мешкають відповідачі по справі, немає та на обліку квартирної черги вони не перебувають (а.с.110). Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не перевірки судом першої інстанції наявності у відповідачів іншого житла та наявності на території с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області вільних житлових приміщень для тимчасового проживання, оскільки вони спростовуються висновками суду та матеріалами справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, крім того фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: