ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Демяносова М.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку володіння та користування квартирою, що є у спільній частковій власності, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, обґрунтовуючи який зазначили, що з 2000 року проживають однією сім'єю.

У 2004 році їм надана для проживання однокімнатна квартира в будинку АДРЕСА_1. У 2006 році вони поміняли дану квартиру на двокімнатну у цьому ж будинку, яку за рахунок сусідньої квартири і за домовленістю з її власником розширили квартиру на одну кімнату. За спільні кошти зробили переобладнання і ремонт.

Дана квартира була зареєстрована як трьохкімнатна квартира за АДРЕСА_1, яку сторони у справі приватизували в рівних частках, а 07 лютого 2007 року зареєстрували спільну часткову власність. Частка кожного співвласника становить 12,9 кв. м загальної площі квартири, в тому числі 9,475 кв. м житлової площі.

Крім того, позивачі зазначають, що разом з відповідачем збудували сарай, гараж, погріб, прибудували веранду, ванну, туалет.

У зв'язку з неможливістю проживати однією сім'єю, позивачі звернулись з позовом про виділ в натурі часток квартири.

Проведеною експертизою встановлено, що виділити частки в натурі з майна в зазначених позивачами розмірах немає можливості.

Тому ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, керуючись п. 2 ст. 31 ЦПК України змінили предмет позову, ставлячи питання про встановлення порядку володіння та користування квартирою № 4 з надвірними господарчими будівлями в будинку АДРЕСА_1 між співвласниками.

Посилаючись на те, що не можуть домовитись з відповідачем стосовно порядку користування спірним майном, просять суд встановити порядок володіння та користування квартирою, що є у спільній частковій власності.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року, позовну заяву задоволено.

В квартирі АДРЕСА_1 виділено в володіння та користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кімнати № 4 площею 12,7 кв. м і № 6 площею 13,3 кв. м квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_7 виділено в володіння та користування кімнату № 5 площею 11,9 кв. м квартири АДРЕСА_1.

Кухню № 3; 9,6 кв. м, кладову № 2; 2,4 кв. м, коридор № 1; 1,7 кв. м вказаної квартири залишено в спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 3 000 грн за надання правової допомоги та 668 грн 20 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що кожен позивач є власником ј частини спірної квартири, а оскільки відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи виділити в натурі частки в розмірі ѕ та ј, що належить відповідачу, спірної квартири немає можливості, тому дійшов обґрунтованого висновку про виділення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у володіння і користування частину квартири відповідно до належної їм частки.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що позивачі не просили встановити порядок користування квартирою, а просили виділити у володіння та користування кімнати, спростовуються наявною в матеріалах справи заявою про зміну предмету позову.

Доводи ОСОБА_7 про неврахуванням судами висновку судово-будівельної експертизи та про порушення його житлових прав є необґрунтованими та не спростовують висновків судів.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Демяносов І.М. Фаловська