У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від

20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Лебединського МС УДМС України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, покладенням зобов'язання знятися з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Лебединська міська рада Сумської області право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, покладенням зобов'язання знятися з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи його тим, що рішенням виконкому Лебединської міської ради від 20 червня 2001 року її покійному сину - ОСОБА_4 була виділена квартира за адресою: АДРЕСА_1, в якій з 13 травня 2002 року вона була зареєстрована та проживала із сином однією сім'єю до моменту смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_1). Разом з нею за даною адресою зареєстрована ОСОБА_3, яка з 2013 року не проживає в зазначеній квартирі, перебуває в Російській Федерації, проте не знялася з реєстрації.

ОСОБА_2 просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов'язати ОСОБА_3 знятися з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачки судові витрати.

29 січня 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що позивачка не проявляє ніякого інтересу до спірної квартири, не сплачує комунальні платежі, не піклується про неї, не займається необхідним побутовим ремонтом, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від

17 червня 2016 року, в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що ОСОБА_2 не довела втрату ОСОБА_3 права користування житловою квартирою протягом строку, який перевищує шість місяців, не проживає в квартирі та не приймає мір для її утримання. Встановлено, що ОСОБА_3 регулярно оплачує комунальні послуги, загально будинкові витрати, але періодично залишає квартиру, так як виїздить на заробітки в Російську Федерацію, а також на навчання до м. Харкова.

Враховуючи викладене та положення ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Лебединського районного суду Сумської області від

20 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Лебединського МС УДМС України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, покладенням зобов'язання знятися з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Лебединська міська рада Сумської області право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від

20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна