Справа № 357/4948/15-ц Головуючий у І інстанції Рябченко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/3910/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 47 28.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення нікчемності заповіту, визнання права власності на спадкове майно , -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на таке.

Вона разом з ОСОБА_5 проживала однією сім'єю як чоловік і жінка близько восьми років квартирі у квартирі ОСОБА_6 АДРЕСА_1, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, спільний бюджет, вважали себе подружжям.

Останні роки життя ОСОБА_7 хворів, вона займалася його лікуванням та доглядом, так як дітей та близьких родичів останній не мав. Після перенесеного інфаркту 31.08.2010 року ОСОБА_7 заповів їй все належне йому майно, однак 21.02.2014 року заповіт був скасований з невідомих їй причин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, позивач взяла на себе організацію та всі витрати на поховання.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. 10 лютого 2015 року вона подала до приватного нотаріуса Шелудченко О.В. заяву про прийняття спадщини,.

З витягу із спадкового реєстру позивачу стало відомо про існування заповіту, посвідченого Чупирянською сільською радою Білоцерківського району від 01 липня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_7 заповів усе своє майно ОСОБА_2

Позивач вважає, що при посвідченні даного заповіту було порушено низку нормативно-правових актів. Так, заповіт з незрозумілих причин посвідчувався Чупирянською сільською радою, в той час як спадкодавець постійно проживав у м. Білій Церкві, де є нотаріальна контора. Заповіт в порушення вимог „Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у спадковому реєстрі" був зареєстрований у Спадковому реєстрі не в день вчинення, а лише 17.01.2015 року (більше ніж через шість місяців з часу посвідчення та більше ніж через місяць після смерті заповідача), а також не містить всіх необхідних реквізитів. Згодом були отримані відомості щодо того, що Чупирянська сільська рада взагалі заповіт не посвідчувала, а зазначена у заповіті посадова особа ніколи не працювала у сільраді. Позивач до правоохоронних органів подала заяву про підробку заповіту, у зв'язку з чим відкрите кримінальне провадження №0001628 від 21.04.2015 року за ст.358 КК України.

З урахуванням уточнення позовних вимог просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити нікчемність заповіту складеного 01 липня 2014 року від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_2, визнати за позивачем право власності на належну померлому квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам по справі. Вказує, що суд в порушення вимог процесуального права прийняв до розгляду заяви про уточнення позовних вимог після початку розгляду по суті. Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживали лише як сусіди, таким чином правові підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, вказує, що позивач через похилий вік та стан її здоров'я сама потребує стороннього догляду, у зв'язку з чим до неї переїхав проживати син. Також суд прийняв до уваги суперечливі покази свідків з боку позивача, тоді як правдиві покази свідків з її боку взагалі не взяв до уваги. Крім того вказує, що ОСОБА_3 не є належним позивачем з вимогою про визнання нікчемності заповіту, складеного спадкодавцем на її ім'я. Зазначає, що судом незаконно стягнуто з неї судовий збір, оскільки вона звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення, що переглядається, відповідає.

Відповідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

01 липня 2014 року Чупирянською сільською радою Білоцерківського району Київської області було посвідчено заповіт ОСОБА_7, складений на ім'я ОСОБА_2, дійсність якого оспорюється за позовом. Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулися: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4

Задовольняючи позов про встановлення факту проживання однією сі»єю та визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання позивача з померлим з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по час смерті останнього.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з таких підстав.

На підтвердження висновків про доведеність позову суд першої інстанції посилався на надані позивачем фотокартки із зображенням ОСОБА_3 й ОСОБА_7 на святкуванні 9 травня 2007 року, на прогулянках у парку в м. Білій Церкві у 2009 році, святкуванні 9 травня 2010 року у квартирі АДРЕСА_3, на дні народження сина позивача ІНФОРМАЦІЯ_2; листівки з вітаннями ОСОБА_7 від ОСОБА_3; копії паспорта ОСОБА_7 та свідоцтва про смерть, оригінал якого знаходиться у позивача; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1, за період з серпня 2007 по січень 2015 року, ключі від якої знаходяться у позивача; копії акта прийому-передачі металопластикових конструкцій від 03 квітня 2009 року, де замовником значиться ОСОБА_7, а в графі підпис розписалася ОСОБА_3; квитанції про сплату вартості конструкцій; договір купівлі-продажу № 8380 від 06 лютого 2010 року дверей металевих та акт прийому-передачі; витяг з історії хвороби ОСОБА_7; накладну, видану ПП ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 року за сплату вартості ритуальних послуг на поховання ОСОБА_7 у розмірі 4354 грн.; покази свідків.

Таким чином вказані докази в їх сукупності свідчать про факт проживання позивача з померлим з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по час смерті останнього, отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність факту спільного проживання позивача із спадкодавцем не ґрунтуються на матеріалах справи, рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім»яє позивача з померлим ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.І ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Чупирянською сільською радою Білоцерківського району ОСОБА_9, 1 липня 2014 року, ОСОБА_7 заповів усе своє майно ОСОБА_2 ( а.с.118, т.1).

Встановлено, що ОСОБА_9 на посаді секретаря сільської ради не працювала, що підтверджується наданими сільською радою письмовими доказами. Крім того, реєстрація заповіту в порушення вимог законодавства була проведена у спадковому реєстрі лише 17 січня 2015 року, а не в день його посвідчення.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 7 квітня 2016 року ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 366 ч.1 КК України у зв2язку з дієвим каяттям. ОСОБА_10 визнано винним у тому, що 15 січня 2015 року, до нього як до голови Чупирянської сільради Білоцерківського району звернулась невстановлена слідством особа з проханням посвідчити заздалегідь надрукований заповіт від 01 липня 2014 року за № 25, від імені ОСОБА_7, яким останній заповідав усе своє майно ОСОБА_2 Ознайомившись із цим заповітом, усвідомлюючи, що відомості, вказані у ньому, не відповідають дійсності, що підписавши його та посвідчивши печаткою сільради він надає даному заповіту статусу офіційного документу, всупереч встановленому порядку посвідчення заповітів, ОСОБА_10 виконав у заповіті підпис від неіснуючої особи в графі» «Секретар сільської ради ОСОБА_9» та поставив відтиск печатки Чупирянської сільради, чим умисно посвідчив та видав завідомо неправдивий офіційний документа ( а.с.122-123, т.2)

Зважаючи на встановлені обставини та положення законодавства, висновок суду першої інстанції щодо нікчемності заповіту ОСОБА_7 складеного 01 липня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 та посвідченого секретарем Чупирянської сільської ради Білоцерківського району ОСОБА_9, є правильним.

Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Оскільки встановлено, що померлий ОСОБА_7 не мав спадкоємців за законом, заповіт складений на користь ОСОБА_2 є недійсним, будь-яких даних про наявність у ОСОБА_4 прав на спадкування після смерті ОСОБА_7 за заповітом або за законом матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за померлим ОСОБА_7

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :