Справа № 570/4402/16-ц
Номер провадження 2/570/1644/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

покликаючись на те, що реєстрація відповідача створює їй як власнику житла перешкоди, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач до суду не з'явилася, оскільки перебуває у розшуку. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, думку позивача, яка не заперечує проти винесення заочного рішення, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору показала, що бувшим власником даної садиби була її мати ОСОБА_4, яка проживала у вказаному житлі з відповідачем до зникнення останьої 27 серпня 2015 року, коли та пішла з дому і не повернулася, так як з дитинства страждає психічною хворобою. З приводу зникнення відповідача їх спільна сестра ОСОБА_5, яка саме на той час була в Україні і гостювала у матері, звернулася в поліцію та за її заявою заведена розшукова справа, до сьогодні місце проживання відповідача невідоме. Оскільки зникла сестра доглядала матір, виникла необхідність у поміщенні матері у будинок для людей похилого віку, оскільки її не було кому доглядати, що і було зроблено 25 жовтня 2015 року. Навесні 2016 року мати дала довіреність сестрі ОСОБА_5 на розпорядження вказаним будинком і 30 березня 2016 року позивач за спільною домовленістю його у матері ніби купила, але насправді гроші не давала. ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати померла в м.Здолбунові Рівненської області.

Ще за її життя у позивача як нового власника постійно виникали проблеми у зв'язку з реєстрацією відповідача, бо вона не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, так як має намір проживати у цьому житлі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив позивачу можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, їй відомі права та обов'язки, регламентовані ЦПК України.

Як підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач є власником будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, по АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 30 березня 2016 року.

З відповіді Рівненського відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області вбачається, що в розшуку вказаного відділу як безвісно зникла перебуває ОСОБА_3. Розшук зазначеної особи проводиться по оперативно-розшуковій справі № 16/39-15 від 07 вересня 2015 року. Встановити місцезнаходження розшукуваної на даний час не виявилося можливим.

Згідно відповіді з адресного бюро відповідач залишається зареєстрованою за вказаною адресою.

Факт її непроживання у належному позивачу житлі протягом року до звернення до суду підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивача від 19 липня 2016 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Ці норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

СК України визначає наступний перелік суб'єктів сімейних правовідносин: 1) подружжя, 2) батьки, діти, усиновлювачі, усиновлені, 3) баба, дід, прабаба, прадід, онуки, правнуки, 4) рідні брати, рідні сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок. Підставами виникнення сім'ї є шлюб, кровне споріднення осіб, усиновлення, а також інші підстави, які не заборонені законом, і такі, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права й обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, на момент розгляду справи в суді відповідач була членом сім'ї позивача за родинними ознаками, але не може відноситися до членів сім'ї власника за житловими ознаками, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Ніким не заперечується, що відповідач все своє життя проживала та була зареєстрована у вказаному житлі зі згоди своєї матері на правах члена сім'ї. Сторони у справі є рідними сестрами, а будинок куплений позивачем у їх матері під час відсутності відповідача. Відповідач постійно проживала в ньому з моменту вселення за згодою попереднього власника та до її зникнення 28 серпня 2015 року.

Судом з'ясовано, що відповідач більше року не проживає за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, перебуває у розшуку, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном.

Судом встановлені обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не можна стверджувати, що непроживання відповідача є з неповажної причини.

Не заперечуючи того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, а позивач є її власником, в якій відповідач залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, чим порушується право власності позивача, позивач наділений правами на усунення перешкод у користуванні/володінні власністю в порядку ст.391 ЦК України, але вказаний позов до відповідача, поданий в порядку ст.405 ЦК України є необґрунтованим.

Крім того, щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то відповідно до ст.ст.7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Таким чином, саме по собі зняття з реєстрації відповідача ґрунтуються на обов'язках державного органу, який здійснює реєстрацію місця проживання особи.

На підставі ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати залишаються на ній у зв'язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у цивільному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.