Єдиний унікальний номер 234/3584/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1462/2016
Головуючий в I інстанції Фоміна Ю.В. Єдиний унікальний номер 234/3584/16-ц
суддя доповідач Мальований Ю.М. Номер провадження 22-ц/775/1462/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Азевича В.Б.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першої макіївської державної нотаріальної контори, Відділу державної виконавчої служби Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої макіївської державної нотаріальної контори, Відділу державної виконавчої служби Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийняв рішення на підставі лише доказів, які позивач подав під час подачі позову, що, на його думку, призвело до неповного з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для розгляду справи. Оскільки він займається волонтерською діяльністю в зоні АТО у нього не було можливості прийняти участь в судовому засіданні. У зв'язку з цим він подав заяву про розгляд справи без його участі і не зміг під час судового розгляду довести суду обставини, на підставі яких виникло обтяження на нерухоме майно.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який наполягав на доводах апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 травня 1987 року (а.с. 12-14).

Згідно з витягу відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором - Першою макіївською нотаріальною конторою 9 вересня 2005 року до Реєстру, без зазначення підстав обтяження, внесено запис про обтяження - заборону, за реєстраційним номером обтяження 2371768, яка внесена за заявою нотаріальної державної контори № 5 м. Макіївки. Дата виникнення підстави зазначена 17 листопада 1989 року, об'єкт обтяження - будинок АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.15).

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Першої макіївської державної нотаріальної контори, Відділу державної виконавчої служби Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування позову посилався на те, що 25 лютого 2016 року коли вирішив відчужувати належне його нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 він дізнався про існування накладеної Першою макіївською державною нотаріальною конторою заборони на відчуження. Про існування вказаної заборони та причини її винесення йому до цього часу невідомо. Просить задовольнити позовні вимоги, оскільки його право власності підлягає захисту в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що виникнення, реалізація та захист права власності позивачем ОСОБА_3 не залежить від державної нотаріальної контори, яка уповноважена державою як Реєстратор здійснювати реєстрацію обтяжень, та виконавчої служби, причетність якої до виниклого обтяження нерухомого майна на підставі наданих позивачем доказів не встановлено. Зазначені органи не можуть бути відповідачами у справі про зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за винятком випадків, коли ними допущені порушення в процедурі реєстрації таких прав та їх обтяжень. Крім того зазначено, що позивачем не доведено, що обставини, на підставі яких виникло обтяження на його будинок, припинені і у зв'язку з цим на теперішній час відсутні достатні правові підстави для задоволення позову.

Такий висновок суду по суті є правильним.

В матеріалах справи мається інформаційний лист першої макіївської державної нотаріальної контори, згідно якого повідомити правові підстави та надати копії документів щодо накладення арешту від 09.09.2005 року № 2371768 на житловий будинок № АДРЕСА_1 немає можливості, оскільки нотаріальний архів першої макіївської державної нотаріальної контори знаходиться в місті Макіївка Донецької області, до якого немає доступу (а.с.35).

Згідно листа відділу Державної виконавчої служби Краснолиманського МУЮ від 17 травня 2016 року № 4-35/1344 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутня інформація стосовно ОСОБА_1. Тому встановити за яким виконавчим провадженням накладено арешт неможливо (а.с.39).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

З роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (з наступними змінами) вбачається за правилами встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення майна з-під арешту) розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимоги і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обв'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

За змістом процесуальних норм (ст.ст. 3, 15 ЦПК України) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Підстав для скасування рішення суду не встановлено.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: