Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/4898/15
Провадження №22ц/778/2200/16 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» за участі третіх осіб ОСОБА_5, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до банку про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору у зв'язку з тим, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір. Позивач вважає укладений кредитний договір недійсним оскільки банк не мав права видавати кредит у валюті, так як не має на це ліцензії та у зв'язку з тим, що умови договору є такими, що суперечать принципам розумності та справедливості, так як курс долара США зріс більш ніж в два рази. Також позивач вважає недійсним укладений іпотечний договір, оскільки додаткової угоди після внесення змін до кредитного договору до іпотечного укладено не було.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Заявивши вимоги про визнання недійсним договору, позивач у силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення є неприйнятними, виходячи з наступного.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України кредитний договір є підставою виникнення зобов'язань.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3, як Позичальником, за погодженням з дружиною ОСОБА_5, та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір, за умовами якого позивачем отримано кредит у сумі 64800 доларів США з терміном погашення по 25 квітня 2028 року.

В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором між ОСОБА_3, як Іпотекодавцем та Банком , як Іпотекодержателем , 25 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру.

Відповідно до статті 204 ЦК України, яка передбачає презумпцію правомірності правочину, договір є дійсними, доки не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним в зв"язку з невідповідністю умови договору валюти платежу - долар США є неспроможними.

У відповідності зі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином та у встановлений строк. Згідно зі ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язань не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

При укладанні кредитного договору відповідачу були відомі умови договору, ніяких обставин, які б примушували його прийняти ці умови в беззаперечному порядку, не існувало і позивачем суду не надано доказів в їх підтвердження. У кредитному договорі зазначена валюта кредитування долар США і позивач не висловлював при укладанні договору заперечень щодо умов, підписавши його, і таким чином, підтвердивши свою згоду із запропонованими Банком умовами. Тобто, своїми діями сторони підтвердили свій намір на укладення зазначених договорів на визначених та погоджених умовах.

Твердження позивача про несправедливість умов кредитного договору, з урахуванням того, що він був укладений в іноземній валюті, є непереконливими з огляду на те, що на момент його укладення ОСОБА_3 був ознайомлений з усіма його умовами та наслідками, в тому числі з можливим коливанням курсу іноземної валюти по відношенню до національної грошової одиниці, що мав тенденцію до постійного зростання, і обрав для себе найбільш вигідні на час укладення договору умови кредитування.

Згідно ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

За змістом п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі для ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.11 Закону України "Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. Зазначена норма була введена в дію з набранням чинності Закону України №3795-VIвід 22.09.2011 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг"

Оскільки договір про надання споживчого кредиту був укладений 27.11.2007 р., тобто до набрання чинності Закону України №3795-VI від 22.09.2011 р., то дія цього законодавчого акту не поширюється на правовідносини, що виникли до 22.09.2011 р.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування договору іпотеки, оскільки ОСОБА_3, як Іпотекодавцю не було повідомлено про збільшення процентної ставки за кредитом спростовуються матеріалами справи.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування договору іпотеки, оскільки позивач ОСОБА_3 виступаючи у вказаній кредитній справі одночасно як Позичальник і Іпотекодавець був обізнаний про збільшення процентної ставки за кредитом.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

Єдиний унікальний №332/4898/15

Провадження №22ц/778/2200/16 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» за участі третіх осіб ОСОБА_5, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: