У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області про витребування трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, оплату часу простою та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області на рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області (далі - ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області; Фонд) з 14 листопада 2001 року. З початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області і до 17 жовтня 2014 року вона виконувала покладені на неї функціональні обов'язки. Відсутність наказу роботодавця про початок простою та тривала невиплата заробітної плати змусили її подати 8 жовтня 2014 року заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 17 жовтня 2014 року. Заява про звільнення була погоджена з начальником ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області та передана в м. Маріуполь Донецької області. 17 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області в м. Донецьк для отримання наказу про звільнення, трудової книжки та довідок про заробітну плату, де дізналась про відсутність наказу про звільнення. Листом від 17 жовтня 2014 року роботодавець її повідомив про відсутність підстав для звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, ОСОБА_3 просила позов задовольнити.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області на користь ОСОБА_3 222 грн 14 коп. компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 4 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірною відмови у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України і стягненні моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення. Визнано неправомірною відмову управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у звільненні ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 500 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить судові рішення в частині відмови у позовних вимогах скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірною відмови роботодавця у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, витребуванні наказу про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та трудової книжки, стягнення з роботодавця вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в установленій законом формі не звернулась до роботодавця про розірвання трудового договору, відсутні підстави для звільнення позивача за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Також суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_3 не доведено факт належного подання відповідної заяви про звільнення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування наказу про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, трудової книжки з відповідним записом, стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи трудовий договір між сторонами не розірвано, тому ці вимоги є передчасними.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірною відмови у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України і стягненні моральної шкоди та судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про визнання неправомірною відмови відповідача у звільненні ОСОБА_3 та стягненні на її користь моральної шкоди, виходив із того, що мало місце порушення з боку роботодавця умов трудового договору, що за заявою працівника є підставою для його звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При цьому неналежне оформлення погодження з боку начальника відділення про звільнення працівника не є підставою для відмови у такому звільненні.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що відповідно до наказу від 30 травня 2006 року № 301-к ОСОБА_3 з 10 червня 2006 року переведена завідувачем юридичного сектору ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області.

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 8 серпня 2014 року № 310 у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції на період проведення АТО визначено місце роботи апарату управління в м. Маріуполь Донецької області. Зобов'язано начальників відділень визначитися щодо направлення працівників для роботи в місце тимчасового перебування управління.

Відповідно до Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у в Донецькій області, затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 21 березня 2011 року № 203, та Положення про ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 11 травня 2011 року № 284, призначення на посаду та звільнення з посади працівників відділення здійснюється начальником управління на підставі подання начальника відділення.

8 жовтня 2014 року ОСОБА_3 на ім'я начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області подала заяву про звільнення її з займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Заява зареєстрована та погоджена з начальником ВВД ФССНВ ПЗ України у м. Харцизьк Донецької області, що підтверджується відповідною резолюцією від 8 жовтня 2014 року.

8 жовтня 2014 року електронною поштою заява ОСОБА_3 про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України надіслана до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області.

Листом від 17 жовтня 2014 року № 07/18-1150 управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області повідомило ОСОБА_3 про відсутність підстав для її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України через відсутність вини роботодавця в порушенні умов трудового договору, а саме: наявність обставин непереборної сили, проведення антитерористичної операції.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність вини роботодавця у порушенні умов виплати заробітної плати за період з липня по 17 жовтня 2014 року, а тому наявні підстави для звільнення саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Разом з тим апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 зазначала дві підстави порушення умов трудового договору, а саме: відсутність наказу про початок простою з початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області та тривалу невиплату заробітної плати.

У матеріалах справи відсутні відомості про наявність наказу про початок простою у зв'язку з початком проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

З матеріалів справи також убачається, що відповідна заява ОСОБА_3 про звільнення була подана на ім'я начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області до відділення Фонду та електронною поштою направлена на адресу Управління.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Крім того, апеляційним судом не було звернуто уваги на доводи представника відповідача про те, що управлінням не було запроваджено системи електронного документообігу у порядку, визначеному законодавством, який би давав право на прийняття на роботу, звільнення або відмову шляхом надання електронних листів, а наказ від 8 серпня 2014 року № 310 визначає спрощену систему обміну інформацією між начальниками відділень та управлінням. Зазначений наказ встановлює листування між управлінням та відділенням Фонду в особі їх начальників, а не працівників та застосовується для внутрішнього документообігу.

За таких обставин апеляційному суду також слід перевірити, чи було дотримано ОСОБА_3 вимог щодо подання письмової заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 8 жовтня 2014 року, оскільки електронна копія заяви не замінює її оригіналу, який дозволяє ідентифікувати особу та з'ясувати добровільність наміру про розірвання трудового договору. Крім того, апеляційному суду слід звернути увагу на доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_3 подала заяву про звільнення до управління також 19 серпня 2015 року, у якій просить звільнити її з 25 серпня 2015 року і наказом управління від 25 серпня 2015 року № 1302-к ОСОБА_3 звільнено за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тому решта вимог ОСОБА_3 залежить від цієї, основної, вимоги.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик