Справа № 447/3787/14 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/2937/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Федоришина А.В., Шеремети Н.О.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 3 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2014 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_5, з врахуванням збільшених позовних вимог, прийнятих судом, про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП. Просить стягнути з відповідача завдану пошкодженням автомобіля ОСОБА_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шкоду, яка становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в сумі 115 911,93 грн., витрати на експертизу в сумі 800 грн., витрати на послуги евакуатора в сумі 535 і 550 грн., витрати на послуги за стоянку пошкодженого автомобіля в сумі 385 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., судовий збір в розмірі 1 159,11 грн., всього - 121 341,04 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25 травня 2012 року близько 18 год 45 хв. на 579 км+900м автодороги Київ-Чоп відбулося зіткнення автомобіля ОСОБА_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням з автомобілем Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 Під час даної дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль отримав технічні пошкодження. 3 жовтня 2013 року постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області справу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно нього (позивача) було закрито у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Щодо дій винуватця ДТП водія ОСОБА_5 адмінпротокол працівниками ДАІ не складався, однак його вина у вчиненні ДТП стверджується висновками експертиз. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля Пежо на момент вказаної ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Граве Україна», але ОСОБА_5 не виконав свого обовязку щодо письмового надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Пошкоджений автомобіль ОСОБА_6 було продано за 70 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 3 березня 2016 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 115 911,93 грн., витрати на послуги евакуатора в сумі 1 085 грн., витрати за послуги стоянки пошкодженого автомобіля в сумі 385 грн., витрати за експертне автотоварознавче дослідження в розмірі 800 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 159,91 грн., а всього: 121 341,04 грн.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не враховано обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 25 травня 2012 року о 18 годині 30 хвилин на 579 км + 900 м автодороги Київ-Чоп біля с.Заклад Миколаївського району Львівської області відбулося зіткнення автомобіля ОСОБА_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, який належав ОСОБА_7, під керуванням водія ОСОБА_3, з автомобілем Пежо, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем ОСОБА_6 Румстер, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_8. Внаслідок цієї ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження.

Постановою інспектора дізнання ВДАІ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області від 31 травня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. 286 України через відсутність складу злочину. Постановлено при встановленні вини когось з учасників ДТП притягнути такого до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

7 серпня 2012 року інспектором дізнання ВДАІ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпП (порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху).

Згідно постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2013 року справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 закрито у звязку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у звязку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обовязок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивач звернувся з позовом, посилаючись на ст.ст.8,16,22,386,395,396 ЦК України.

Суд першої інстанції зазначив, що ним застосовано до даних правовідносин ст.1188 ЦК України, яка регулює порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, однак, положень цієї норми матеріального права суд не врахував, у мотивувальній частині рішення на цю норму не посилався.

З урахуванням приписів зазначеної правової норми, суд у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів повинен був дослідити обставини щодо наявності вини відповідача.

Задовольняючи позов, суд вірно посилався на те, що відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно постанови судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2013 року, залишеної без змін постановою судді Апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2013 року, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідач ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 травня 2012 року, не притягувався, чого не заперечують сторони.

Разом з тим, суд першої інстанції вибірково взяв до уваги як належні та допустимі докази вини відповідача у ДТП висновки проведених в межах справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 транспортно -трасологічної експертизи № 4063 від 18 січня 2013 року, судової автотехнічної експертизи № 4064 від 30 січня 2013 року, які містять суперечності і не є однозначними; та на їх підставі прийшов до висновку, що причиною настання дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої спричинено технічні ушкодження автомобіля ОСОБА_6, є факт невідповідності дій водія ОСОБА_5 вимогам Правил дорожнього руху, а відтак внаслідок його неправомірних дій було завдано шкоду майну позивача. У цьому висновку зазначено, що дозволеною швидкістю для керованого позивачем автомобіля є не більше 90 км/год., що суперечить п.12.6 Правил дорожнього руху. Для своїх висновків експерт використав вихідні дані, які випливають лише із пояснень ОСОБА_3, пояснення інших учасників та очевидців ДТП (зокрема, водія ОСОБА_8, який був безпосереднім очевидцем ДТП) не враховував.

Відповідно до п.12.6 б) Правил дорожнього руху транспортним засобам, якими керують водії зі стажем до 2 років, поза населеними пунктами рух дозволяється зі швидкістю не більше 70 км/год.

Посвідчення водія за категорією В видано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 14 лютого 2012 року (т.1 а.с.15). Тобто його стаж водія менший 2 років. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_3 перед ДТП, здійснюючи обгін автомобіля під керуванням відповідача, який рухався із швидкістю біля 90-100 кілометрів на годину. Приблизно таку швидкість вказав і сам позивач. Ця обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції. Питання чи перевищення швидкості позивачем вплинуло на дорожню обстановку, що склалася перед ДТП, не досліджувалося.

Частково прийнявши висновок експертизи, суд першої інстанції не виконав вимог ст.ст. 10,57-61 ЦПК України та ст. 143 цього Кодексу, згідно якої для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу.

З постанови від 3 жовтня 2013 року не вбачається встановлення обставин, які є підставою для визначення вини відповідача ОСОБА_5 і причинно-наслідкового звязку між його діями та збитками. Тому питання щодо вини конкретного учасника ДТП повинно вирішуватися за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів цивільної справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

На підтвердження висновків суду першої інстанції щодо вини водія ОСОБА_5 у зіткненні автомобілів не можуть бути взяті висновки експертиз, проведених у іншій справі.

При визначенні міри вини кожного із водіїв судом не врахована позиція, висловлена Верховним Судом України у п.3,4 постанови № 6 Пленуму від 27 березня 1992 року, що міра відповідальності за шкоду, заподіяну при взаємодії джерел підвищеної небезпеки, при наявності вини обох володільців визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Таким чином, розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі, суд не звернув уваги та не надав належної правової оцінки тим обставинам, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому, повинно вирішуватися з урахуванням шкоди, спричиненої в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Для визначення межі відповідальності та розміру збитків, які підлягають відшкодуванню, суду належить встановити наявність та форму вини водіїв автомобілів, що були учасниками ДТП, обставини скоєного ДТП, а у випадку недостатності у суду спеціальних знань, суд не позбавлений права призначити автотехнічну експертизу.

Встановлено, що до ДТП причетний автомобіль ОСОБА_6 Тур 1.6 з бензиновим двигуном обємом 1600 куб.см. Позивач стверджує, що після ДТП (31 вересня 2013 року) він продав автомобіль у пошкодженому стані, не проводив замін вузлів та агрегатів, ціна продажу - 70 000 грн. На підтвердження цього він надав довідку - рахунок про продаж автомобіля ОСОБА_6 з обємом двигуна 1896 куб.см, тип палива - дизельне паливо (т.1 а.с.79).

Для забезпечення всебічного і повного зясування обставин справи, засад змагальності сторін, за приписами ст. 10 ЦПК України апеляційний суд розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Сторони не виявили бажання скористатися такими правами.

Колегія суддів при вирішенні спору виходить з доказів, що надані сторонами.

Докази, які б достовірно підтверджували вину водія ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП, у матеріалах справи відсутні. Вина відповідача по скоєнню ДТП не була доведена в законному порядку, а отже вина є відсутня.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, не можна визнати законними й обґрунтованим. Відтак, це рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. В користь відповідача підлягає стягненню в позивача судовий збір в розмірі 1 300, 21 грн., який був сплачений при подачі апеляційної скарги на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 3 березня 2016 року.

Керуючись ст. 88, ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 3 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову про стягнення в користь ОСОБА_3 з ОСОБА_5 шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ОСОБА_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, у виді різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в сумі 115 911,93 грн., витрат на експертне автотоварознавче дослідження в сумі 800 грн. послуг евакуатора при доставці автомобіля з місця пригоди на стоянку в сумі 535 грн., послуг за стоянку пошкодженого автомобіля в сумі 385 грон., послуг евакуатора в сумі 550 грн., правової допомоги в сумі 2 000 грн. та судового збору, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) в користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) 1 300,21 грн.(одну тисячу триста грн. 21 коп.) судового збору, сплаченого відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: