Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/3546/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Мінасов В.В.
№22-ц/778/62/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Дзярук М.П.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - Банк) до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з цієї квартири, стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 25.03.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №11-839-038К, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит у сумі 92080, 00 доларів США зі сплатою процентної ставки 15,5 % річних в строк до 25 березня 2023 року. В якості забезпечення кредитного договору позичальником в іпотеку передано належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 963400,40 грн. Але рішення суду виконано не було, заборгованість за кредитним договором станом на 15.01.2014 року становить 169218, 30 доларів США та 2 777881,19 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному кредиту - 62153,41 доларів США; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту ; - 29926,59 доларів США; сума строкової заборгованості по відсоткам - 613,87 доларів США; сума простроченої заборгованості по відсоткам-76524,43 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом та процентам - 2777881,19 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року (а.с.108-110), з урахуванням ухвали суду від 18 березня 2015 року (а.с.131) про виправлення описки, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-839-0338 К від 25.03.2008 року в розмірі 169218,3 доларів США та 2777881,19 грн., з яких: 62153,41 доларів США - строкова заборгованість по кредиту; 29926,59 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 613,87 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 76524,43 доларів США - прострочена заборгованість по процентах; 2777881,19 грн. - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 322 814,00 грн.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит " сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року (а.с.160) заяву ОСОБА_6 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду у цій справі залишено без задоволення.

Всі особи, які беруть участь у справі із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_6.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі (а.с.164-166) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні його вимог до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у повному обсязі.

12 листопада 2015 року (а.с.194) розгляд цієї справи був відкладений апеляційним судом.

14 січня 2016 року Банк надав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6.

У судове засідання 14 січня 2016 року повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.198-201) усі відповідачі у цій справі повторно не з'явились, заяв-повідомлень про причини своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа: районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, подала апеляційному суду заяву (а.с.202), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за відсутністю її представника і ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням законних інтересів дітей.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки всіх відповідачів у цій справі та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх відповідачів та представника третьої особи за присутністю представника відповідача ОСОБА_6 за договором - адвоката (а.с.184-186) ОСОБА_8 та представника Банку за довіреністю (а.с.203) Мітіної Т.В.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2), змінити рішення (п.3).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 549-551, 610-612, 624 ЦК України, ст. 33,35,39,40 Закону України «Про іпотеку» та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог Банку у цій справі.

Проте, з такими висновками суду можна погодитись лише частково.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає лише частково.

Так, колегія суддів погоджується із тим, що є обґрунтованим і доказаним у цій справі позов Банку у частині звернення стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-839-0338 К від 25.03.2008 року в розмірі 169218,30 доларів США, з яких: 62153,41 доларів США - строкова заборгованість по кредиту; 29926,59 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 613,87 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 76524,43 доларів США - прострочена заборгованість по процентах.

Разом із тим зміні шляхом зменшення на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України підлягає розмір пені, в рахунок погашення якої також звертається у цій справі стягнення на предмет іпотеки, який правильно визначений судом першої інстанції в оскаржуємому рішенні саме в гривнях України, але який значно перевищує суму основного боргу, а саме: з «2777881,19 грн.» до «1352562,00 грн.» (розрахунок: сума основного боргу 169218,30 доларів США, що в гривнях станом на час розрахунку Банку заборгованості станом 15.01.2014 року за офіційним курсом НБУ станом на 14.01.2014 року - 1 долар США = 7,993 грн. (а.с.9) - становить 1352561,87 грн.).

Також зміні підлягає початкова ціна для подальшої реалізації предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6), зазначена судом першої інстанції в оскаржуємому рішенні у цій справі, а сама: з «322814,00 грн.» на «582009,00 грн.» (узгоджена сторонами у договорі іпотеки ціна а.с.24), що узгоджується із правовою позицією, висловленою ВСУ у справі № 6-61цс15, яка є обов'язковою для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки, у матеріалах цієї справи хоча й міститься копія звіту ТОВ «Земля плюс 2006» про оцінку вищевказаного предмета іпотеки на суму 322814,00 грн. (а.с.57- 58), на який Банк, як позивач, посилався в обґрунтування свого позову у цій справі, але він зроблений у цій справі не на виконання ухвали суду в порядку виконання відповідної експертизи з дослідженням предмета самого іпотеки, а - поза межами цієї справи за договором із Банком від 11.02.2014 року, вартість предмета іпотеки за цим звітом визначена за технічною документацію на квартиру з урахуванням зносу та є значно меншою, ніж зазначена у договорі іпотеки між Банком та відповідачем ОСОБА_6 та, на думку суду, значно зменшеною, ніж узгоджена сторонами у договорі іпотеки ціна «582009,00 грн.» (а.с.24).

Крім того, скасуванню підлягає заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в частині виселення ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 слід з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1.

Хоча саме рішення Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру), а не рішення суду про це, в силу вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є підставою є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Та Банком надсилались відповідачам у цій справі вимоги про виселення (а.с.52-54), які були залишені останніми без задоволення.

Проте, згідно із правовою позицією ВСУ, висловленою у справі у справі №6-39цс15 від 18 березня 2015 року, яка є обов'язковою для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України:

«За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР)».

Встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_6 ще на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Шаповаловою О.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 29 грудня 2006 року за реєстровим № 5329, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів 29 грудня 2006 року за реєстраційним №1856720 (п. 4 іпотечного договору а.с.24), тобто не за кредитні кошти, отримані за договором про відкриття кредитної лінії № 11-839-038К від 25 березня 2008 року, в забезпечення зобов'язань за яким була надана ця квартира в іпотеку Банку.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Заперечення Банку з приводу того, що ст. 109 ч.2 ЖК УРСР не розповсюджується на відповідача ОСОБА_6, який є громадянином Йорданії (а.с.56), та членів сім'ї останнього, які на час розгляду цієї справи судом першої інстанції мешкали та були зареєстровані разом із ним за місцем розташування предмета іпотеки (ОСОБА_4 ОСОБА_4, неповнолітня дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, інтереси якої відповідач представляє як законний представник у цій справі, а.с.48), не узгоджуються із вищезазначеною правовою позицією Верховного Суду України та положеннями Конституції України.

Так, згідно із ст. 26 Конституції України іноземці, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_6, як громадянин Йорданії, перебуває на законних підставах в Україні (посвідка на постійне проживання для іноземців а.с. 56, дійсна безстроково) та користується тими самими правами що й громадяни України.

Право користування вищевказаною іпотечною квартирою інших відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є похідним від первісного права власності на цю квартиру відповідача ОСОБА_6.

У разі відмови Банку у задоволенні позовних вимог у цій справі про виселення із іпотечної квартири АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_6 (первісних), похідні від них позовні вимоги Банку про виселення ОСОБА_4 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про виселення із цієї квартири також не підлягають задоволенню у цій справі.

В решті рішення суду першої інстанції (щодо звернення стягнення на іпотечну квартиру в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 15.01.2014 року, розподілу судових витрат між сторонами у цій справі) є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Доводи відповідача ОСОБА_6, як особи, яка подала апеляційну скаргу щодо подвійності стягнення заборгованості станом на 15.01.2014 року у цій справі, враховуючи, що вже є рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року (а.с.33) про дострокове солідарне стягнення заборгованості за вищезазначеним договором з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 станом на 30.03.2010 року у розмірі 963400,40 грн., не ґрунтуються на законі.

Оскільки, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане (а.с.34-35), не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаними відповідно до вимог ст. ст. 526,599 ЦК України.

Так, в силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 599 ч.1 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При вищевикладених обставинах, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року цій справі в частині звернення стягнення слід змінити, виклавши в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-839-0338 К від 25.03.2008 року в розмірі 169218,30 доларів США та 1352562,00 грн., з яких: 62153,41 доларів США - строкова заборгованість по кредиту; 29926,59 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 613,87 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 76524,43 доларів США - прострочена заборгованість по процентах; «1352562,00 грн.» - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі «582009,00 грн.»; заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року цій справі в частині виселення ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 слід скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1 відмовити; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім того, у разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6 лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору (а.с.167), понесеного ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307- 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року цій справі в частині звернення стягнення змінити, виклавши в наступній редакції:

«В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-839-0338 К від 25.03.2008 року в розмірі 169218,30 доларів США (сто шістдесят дев'ять тисяч двісті вісімнадцять доларів США тридцять центів США) та 1352562,00 грн. (один мільйон триста п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістдесят дві гривні), з яких: 62153,41 доларів США - строкова заборгованість по кредиту; 29926,59 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 613,87 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 76524,43 доларів США - прострочена заборгованість по процентах; 1352562,00 грн. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 582009,00 грн.(п'ятсот вісімдесят дві тисячі дев'ять гривень)».

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року цій справі в частині виселення ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Дзярук М.П.Каракуша К.В.