АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним договір «Автопакет» №320/П/60/2008-840 від 30.07.2008, укладений між сторонами.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2016 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем були наведені підстави на підтвердження позовних, які судом залишені поза увагою. Зазначила, що пункти договору, відповідно до яких кредитор має право ініціювати зміну процентної ставки, вимагати від позичальника негайного дострокового погашення наданого кредиту, процентів, комісій, інших платежів та можливих штрафних санкцій; а позичальник зобов'язаний протягом дії договору не здійснювати будь-яких дій щодо зниження вартості предмета застави, надавати кредиторові можливість перевірки його стану є такими, що суперечать чинному законодавству. Вказала про неповідомлення Банком позивача письмовою інформацією про орієнтовану сукупну вартість кредиту, а в самому кредитному договорі не було його детального розпису. Зазначила, що кредитний договір не містить умов про відповідальність Банку.

Справа №755/3720/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11579/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір «Автопакет» був укладений належним чином та має всі істотні умови, що передбачені чинним законодавством.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2008 між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» було укладенодоговір «Автопакет» №320/П/60/2008-840, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 17 249,57 дол. США строком до 29.07.2016 зі сплатою 15,25% річних. До даного договору було підписано додаткову угоду №1 від 23.05.2013 (а. с. 7-14). Позивач, вважаючи, що умови кредитного договору не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують її права як споживача, звернулася із відповідним позовом до суду.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком не було повідомлено позивача письмовою інформацією про орієнтовану сукупну вартість кредиту, а в самому кредитному договорі не було його детального розрахунку, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним договором були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту.

Додатковою угодою №1 від 23.05.2013 до договору «Автопакет» №320/П/60/2008-840 від 30.07.2008, якою викладено кредитний договір у новій редакції п. 8.7 передбачено, що позичальник, підписуючи даний Договір засвідчує, що він ознайомлений з чинними тарифами Банку і зобов'язується безумовно їх дотримуватись.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що при укладанні вказаного правочину позивач був належним чином повідомлений про умови вказаного договору, в зв'язку з чим дані доводи є безпідставними.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що умовами кредитного договору порушені її права як споживача, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону.

Разом з тим ні ст. 15, ні ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу).

Тобто, навіть у разі ненадання в повному обсязі вказаної інформації така обставина сама по собі не може слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору.

За таких обставин і вказаний довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір не містить умов про відповідальність Банку внаслідок невиконання ним умов договору є також безпідставною, оскільки у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, передбачених договором, винна сторона несе відповідальність відповідно до законодавства, а відповідальність банку встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і Законом України «Про захист прав споживачів».

Також не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції посилання позивача, що підставою визнання укладеного сторонами кредитного договору недійсним є передбачене право банку на зміну процентів за користування кредитом, враховуючи, що спірний договір укладено до прийняття Закону України від 12.12.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким ЦК доповнено ст. 1056-1, згідно з якою умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною.

Встановлені кредитним договором умови відповідальності позичальника щодо неналежного виконання зобов'язання, а саме дострокового погашення наданого кредиту, процентів, комісій, інших платежів та можливих штрафних санкцій не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Позивачем на власний розсуд обрано кредитодавця та добровільно підписано кредитний договір, за яким сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

Також при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

За наведених обставин, враховуючи відсутність правових підстав для визнання недійсного кредитного договору, тому й як наслідок відсутні підстави визнання іпотечного договору недійсним.

Таким чином, при розгляді справи в суді першої інстанції позивач не довів обставин, які могли би надати підстави суду визнати кредитний договір недійсним, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсного й іпотечного договору првильними.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк