АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2007/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2080/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді Чумак О.В.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

При секретарі Лимар О.М.,

За участі: відповідача ОСОБА_2,

Представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року до суду з вищевказаним позовом звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування вимог позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_2 07 березня 2006 року було укладено договір, згідно якого остання отримала у кредит 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. Позивач вказував, що свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі. Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, що спричинило виникнення заборгованості. У звязку з наведеним, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 331, 53 грн., яка складається з 7 658, 72 грн. заборгованості за кредитом, 6 760, 26 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом, 658, 67 грн. заборгованості за пеню та комісією, а також штрафів, що складаються з 500 грн. фіксованої частини і 753, 88 грн. процентної складової.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апелянт вказує, що відповідач не повідомив негайно позивача про несанкціоновану транзакцію з переказу коштів і не вжив своєчасно заходів щодо її зупинення, хоча отримав в день здійснення переказу смс-повідомлення про проведений платіж, а тому списання коштів слід вважати таким, що було проведено користувачем електронного платіжного засобу.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача і його представника, вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав, передбачених п. 3,4 ст. 309 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2006 року між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк» (правнонастпник ЗАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір б/н, згідно якого остання отримала у кредит 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно до виписки по картці/рахунку 614489 і додатковим рахункам договору за період з 20 березня 2015 року по 16 червня 2016 року, 07 травня 2015 року з вищевказаної картки здійснено переказ коштів на свою карту 67*60 через «Приват24» в сумі 7592,0 гривні (з урахуванням комісії у розмірі 292 грн) /а.с. 56-57/.

Згідно до виписки по картці /рахунку 104060 і додатковим рахункам договору за період з 01 травня 2015 року по 12 травня 2015 року, 08 травня 2015 року з вищевказаної картки здійснено три трансакції по переказу коштів: 4 080 грн. (з урахуванням комісії у розмірі 112 грн.); 3 060 грн. (з урахуванням комісії у розмірі 84, 15 грн.); 61, 20 (з урахуванням комісії у розмірі 1, 68 грн.) /а.с. 35-36/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07 березня 2006 року, станом на 31 березня 2016 року, заборгованість складається з заборгованості за кредитом 7 658, 72 грн., заборгованості по процентам 6 760, 26 грн., заборгованості по пені і комісії 658, 67 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 753, 88 грн. /а.с.4-5/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт здійснення перерахунку коштів з картки особисто відповідачкою.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно до п.п. 1.1.2.1.20., 1.1.2.1.21 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний підтверджувати шляхом відправлення SMS-пароля тільки ті транзакції, які клієнт має намір здійснити або вже передав Банку як доручення.

Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб).

Відповідно до 2.1.4.18. Відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив'язаним до Карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи 07 травня 2015 року з рахунку з карткового рахунку відповідачки було здійснено переказ коштів на карту 67*60 через «Приват24» в сумі 7592,0 гривні (з урахуванням комісії у розмірі 292 грн).

При здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з Карткою є надання Клієнтом інформації про номер мобільного телефону. Кожна з вищезазначених транзакцій супроводжувалась авторизацією та підтвердженням шляхом направленням смс-повідомлення відповідно п. 1.1.2.21 Умов, а також введення номеру картки, дати дії картки. CW-коду, котрі відомі лише позивачу, що відображено в інформації про зміст смс-повідомлень та підтвердження надходження смс-повідомлень саме на номер позивача й у разі розголошення вказаної інформації, котра авторизує власника рахунку, відповідальність за незаконні операції по картці, котрі через деякий час не підтверджувались Ініціатором платежу, несе саме власник картки відповідно п. п. 1.1.2.21 Умов.

Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Крім того, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками.

Зокрема, Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату-, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (п. 7).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п.9).

Як вбачається з відповіді ПАТ «Телесистеми України» на запит № 20.1.0.0.0/7-20151126/889 від 12 травня 2016 року, 07 травня 2015 року о 16:02 годині із мобільного номеру телефону, який належить ПАТ «ПриватБанк» 00 на номер +0 направлено СМС повідомлення наступного змісту: «Не передавайте цей пароль нікому. Пароль для входу в Приват24: 41-56-31-5. Якщо Ви не здійснювали цю операцію, зателефонуйте: 3700».

07 травня 2015 року о 16:03 годині із мобільного номеру телефону, який належить ПАТ «Приватбанк» » 00 на номер +0 направлено СМС повідомлення наступного змісту: «Для підтвердження переказу в сумі 7 300 грн. введіть пароль 57-72-45-91.Якщо Ви не здійснювали цю операцію, зателефонуйте: 3700».

СМС повідомлення на номер +0 доставлені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача. Отже, встановлено, що особа, яка здійснила переказ грошових коштів володіла інформацією про логін та пароль відповідачки у аккаунті «Приват24», а також підтвердила вхід у систему Internet BankingПриват-24 паролем спрямованим на її телефон.

Переведення грошових коштів з картки 614489 на карту 67*60 через систему «Приват24» в розмірі 7300 гривень підтверджено шляхом введення паролю, надісланого і доставленого позивачем на номер відповідачки.

За таких обставин всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачкою не було доведено, що вона не була ініціатором переказу коштів і що при виконанні операцій щодо перерахування коштів з картки позивачки банком було допущено порушення, які призвели до несанкціонованого списання коштів з його картки без його відома.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не в повній мірі дослідив обставини справи, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилковою висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, через порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову на підставі вищезазначених обставин.

Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання перед відповідачем, передбачені кредитним договором, виконав в повному обсязі.

Відповідачка, в порушення умов договору та вимог ст.ст. 526, 1054 ЦК України, заборгованість за кредитом не погасила, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 16 331, 53 грн.

Розрахунок розміру заборгованості був зроблений на підставі умов договору і приведений у таблиці /а.с.4-5/. В ході судового розгляду відповідачка наданий позивачем розрахунок заборгованості, у встановленому законом порядку не спростувала, а тому, колегія суддів, здійснюючи перегляд судового рішення, виходить з його обґрунтованості і чинності.

Посилання відповідача на те, що мобільний номер телефону, зазначений у листі ПАТ «Телесистеми України» не був відомий ПАТ КБ «ПриватБанк» і вона не могла отримувати на нього СМС-повідомлення з паролем для підтвердження переказу коштів не беруться колегією суддів до уваги, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що позивачем доведено факт порушення позичальником виконання зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого були порушені права кредитора, які підлягають захисту шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що понесені позивачем судові витарти складаються з судового збору за звернення до суду з позовом у розмірі 1 378 грн. /а.с. 1/, судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 1 515, 80 /а.с. 56/. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати у загальній сумі 2 893, 80 грн. (1378 + 1515, 80) підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, п. 3, 4 ч. 1 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 березня 2006 року у розмірі 16 331, 53 гривні (шістнадцять тисяч триста тридцять одна гривня 53 копійки), яка складається з заборгованості за кредитом 7 658, 72 грн., заборгованості по процентам 6 760, 26 грн., заборгованості по пені і комісії 658, 67 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 753, 88 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 2 893, 80 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто три гривні 80 копійок) в рахунок відшкодування судових витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Чумак

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1