АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/738/16 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи винною у заподіянні шкоди, зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення підпірної стіни на земельній ділянці відповідача за його кошти ,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вважає ОСОБА_5 винним у заподіяні йому шкоди, яка полягає в знятті земельного покриття на його ділянці, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку

ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_5 винним у заподіяні йому шкоди, а також зобов'язати ОСОБА_5 за власні кошти і на його ж земельній ділянці розміром 0,80м. шириною та 30м. в довжину встановити згідно розробленого проекту підпірну стіну.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, враховуючи його уточнення до позовної заяви, які він надавав в суді першої інстанції під час судових дебатів .

Зокрема, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та не з'ясуванням судом всіх обставин справи.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній. Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 проти поданої апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не довів факту проведення земельних робіт та зняття шару ґрунту на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності.

З таким висновком суду погоджується і судова колегія Апеляційного суду Тернопільської області, оскільки він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з статтею 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч.1 статті 103 Земельного кодексу України закріплюється обов'язок власників і землекористувачів використовувати землі відповідно до їх цільового призначення та завдавати якнайменше незручностей власникам та землекористувача сусідніх земельних ділянок, а саме необхідність вибору таких способів використання земельних ділянок, за яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається якнайменше незручностей.

Виходячи з п. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В суді першої та апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 заперечує факт проведення будь-яких земельних-планувальних робіт, зняття ґрунту на земельній ділянці ОСОБА_1, а тому вважає, що межі їхніх земельних ділянок не порушені. Вказав, що власником земельної ділянки суміжної до земельної ділянки позивача був раніше його брат ОСОБА_7, який подарував йому 1/2 частину незавершеного будівництва і він тільки в 2010 році став власником 1/2 частини земельної ділянки.

Такі пояснення ОСОБА_5 є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,16 га в с. Підгороднє Тернопільського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.06.2008р. НОМЕР_1.

ОСОБА_5 згідно Договору дарування від 26.12.2003р. здобув право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1.

Суміжним землевласником ОСОБА_1 є ОСОБА_5, про що свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,16 га №886160 від 06.12.2010р.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що лист Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 18.01.2005р., щодо проведення відповідачем протягом квітня-травня 2004р. будівельно-планувальних робіт на земельній ділянці, на який посилається апелянт, не може вважатися належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_5 проводив дані роботи на земельній ділянці ОСОБА_1, чим порушив ландшафт земельного покриття, а також не дає підстав вважати, що він чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачеві.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться робочий проект «Підпірна стіна між земельними ділянками власників ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в с. Підгороднє Тернопільського району», виконаного на замовлення ОСОБА_1 Державним проектним інститутом «Львівський промбудпроект» Тернопільський філіал в 2004 році, який був предметом дослідження у судовому порядку за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним акту відновлення та погодження місцевості зовнішніх меж земельної ділянки, стягнення моральної шкоди, визнання недійсним внесення змін архітектурою району в генплан забудови ОСОБА_9, визнання недійсним акту обстеження земельної ділянки від 13.04.2005 року та визначення порядку встановлення підпірної стіни.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 лютого 2007 року, яке набрало законної сили вбачається, що у позові ОСОБА_1 в частині визначення порядку встановлення підпірної стіни на межі земельної ділянки із ОСОБА_5, відмовлено. Дане судове рішення залишено без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 19.04.2007 року та ухвалою Верховного суду України від 10 грудня 2007 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду, про те, що ОСОБА_1 знав про порушення свого права зі сторони ОСОБА_5 ще у 2004 році, проте після прийняття судових рішень у 2007-2008 р.р. з позовними вимогами до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення підпірної стіни не звертався.

Крім цього, судом не можуть братися до уваги доводи апелянта, щодо встановлення підпірної стіни за запропонованим ним варіантом, оскільки його проект виготовлений, ще в 2004 році та був предметом дослідження в попередніх судових розглядах.

Згідно статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони, зникли, перемістились або стали невиразними. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

За змістом частини 2 статті 108 Земельного кодексу України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах.

Таким чином, встановлення підпірної стіни між сторонами вважається можливим, лише на рівних умовах та за спільною згодою.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків