АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1113/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2374/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі: Діхтяр Т.В.

за участю позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Чеха С.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на домоволодіння.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове домоволодіння. В обгрунтування своїх вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_2. За життя батько позивача заповіту не склав, а спадкоємцями за законом були він - ОСОБА_2 та його рідний брат - ОСОБА_5, проте останній не звертався в нотаріальну контору з заявою про оформлення спадщини чи до суду, та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №10. Мати позивача - ОСОБА_6померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ще до відкриття спадщини. Також посилався на те, що через похилий вік та стан здоров"я батька, він протягом останніх п"яти років до смерті батька фактично з ним проживав в АДРЕСА_2, мав з ним спільний бюджет та вів спільне господарство, проте не був зареєстрований за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного, позивач просив встановити факт постійного проживання його - ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з 2006 року і до часу відкриття спадщини; византи за ним - ОСОБА_2 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4

В подальшому позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати за ним право вланості на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє заперечення подала Петрівцівська сільська рада Миргородського району Полтавської області, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, а саме свідоцтвомпро народження, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4./ а.с. 19 /. За життя батько позивача мав у володінні житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 / а.с. 8, 9, 10 /. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько заявника помер в с. Петрівці Миргородського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть /а.с. 11/, внаслідок чого відкрилася спадщина. Відповідно до ч. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 частиною 1 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та за змістом наданої нею Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа на майно померлого ОСОБА_4 не заводилася, тобто, в строки визначені законом, спадкоємці, користуючись своїми правами відносно прийняття чи не прийняття спадщини, з заявами про наміри спадкувати до органів нотаріату не зверталися, в тому числі і позивач / а.с. 47, 48 /. За змістом пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації. Така ж правова позиція висловлена і у абзаці 33 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13. В той же час судом першої інстанції встановлено, підтверджеється наявними у справі доказами, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1, про що з 2004 року міститься відмітка на 12 аркуші паспорту позивача, та де останній мав постійне місце роботи. Допитані, як свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, не заперечували факту підписання ними відповідного акту, датованого 15 квітня 2015 року, проте в категоричній формі не змогли підтвердити факт постійного проживання позивача з його батьком до дня смерті останнього, починаючи з 2006 року, посилаючись на те, що позивач проживав у м. Харків разом зі своєю сімєю, на вихідні дні та у відпустки приїздив до батька, допомагав йому по господарству та здійснював покупки у сільському магазині. Звідси вірним є висновок суду, що зазначені свідчення не вказують саме на постійний характер проживання позивача зі спадкодавцем протягом конкретного періоду часу. Також судом встановлено, що в погосподарських книгах Петрівської сільської ради за 2006-2010 року, 2011-2015 року, серед членів родини спадкодавця ОСОБА_4, які з ним проживали, позивач не значиться. Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_4 Окрім того, оскільки позивач не заявив про наміри успадкувати спадкове майно після батька у строк та порядку, визначені законом, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав визнавати за ним право власності на конкретне домоволодіння в порядку спадкування. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, - У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: