УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Кузнецова Д. В при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Іллічівський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» про визнання неправомірною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, в обґрунтування якої зазначила, що 16.12.2015 року нею до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ було подано виконавчий лист №264/6731/15-ц від 02 грудня 2015 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на її користь 16 139,09 грн. За вказаним виконавчим листом 23.12.2015 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №49698257, а 12.01.2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. За час ведення виконавчого провадження на думку заявника державним виконавцем було допущено необґрунтовану тяганину та бездіяльність. Так, заяву про відкриття виконавчого провадження подано 16.12.2015 року, а виконавче провадження було відкрито 23 грудня 2015 року, тобто із порушення строків, передбачених ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що станом на 04.03.2016 року за інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем не було вчинено жодної дії по примусовому виконанню рішення, окрім відкриття виконавчого провадження, приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Вказує, що в порушення пункту 8 статті 52 Закону України про виконавче провадження» державним виконавцем не було проведено перевірки майнового стану боржника, в матеріалах виконавчого провадження №49698257 та зведеного виконавчого провадження №47222636 відсутні відомості щодо балансу підприємства боржника та з цього приводу державний виконавець не зверталась до боржника або державних органів. За весь період виконавчого провадження не було встановлено повного переліку майна, на яке може бути накладено стягнення. В матеріалах обох виконавчих проваджень маються лише 2 Акти опису майна боржника від 25.02.2016 року та від 01.03.2016 року. Тобто за період часу з 10.04.2015 року по 04.03.2016 року державний виконавець не проводив жодних дій по опису майна боржника, не проведено оцінку вартості описаного майна боржника. Подібні факти за твердженням заявника свідчать про неправомірну бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 під час виконання рішення по виконавчому провадженню №49698257, а після його приєднання до зведеного виконавчого провадження має місце бездіяльність під час виконання рішення по зведеному виконавчому провадженню №47222636. На підставі зазначеного просила визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження №49698257, при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49698257 та при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47222636.

Заявник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Азовзагальмаш» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов до наступного.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Закон України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Згідно статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів,

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження». Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження розпочинається із своєчасного відкриття виконавчого провадження та винесення відповідної постанови державним виконавцем.

Судом встановлено, що 16 грудня 2016 року до Іллічівського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції шляхом направлення рекомендованого листа звернулася ОСОБА_1 із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №264/6731/15-ц від 02.12.2015 року, що виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя.

Згідно частини 2, 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наведених норм закону слідує, що державний виконавець після отримання виконавчого документу протягом трьох днів має винести постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслати її на адресу стягувача виключно рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно інформації про виконавче провадження постановою від 23 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження за предявленим стягувачем виконавчим листом №264/6731/15-ц, виданим 02.12.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя.

З наведеного вбачається не дотримання державним виконавцем строків відкриття виконавчого провадження та порушення прав стягувача. У звязку із цим вимоги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що12.01.2016 року старшим державним виконавцем Іллічівського ВДВС винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №49698257 до зведеного виконавчого провадження №47222636.

Станом на 04 березня 2016 року згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у виконавчому проваджені №49698257 державним виконавцем було вчинено наступні виконавчі дії: відкрито виконавче провадження, стягнено з боржника виконавчий збір; приєднано виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження, стягнено з боржника витрати на проведення виконавчих дій.

Згідно частини 1 статті 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Разом з цим, відповідно до п.8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязок державного виконавця проводити перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання.

Згідно із п.4.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року (надалі за текстом- Інструкція), у разі невиконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб державний виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу державний виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

На теперішній час в матеріалах справи, а також за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відсутні відомості щодо балансу ПАТ «Азовзагальмаш», а також вжиття державним виконавцем заходів для отримання такого балансу підприємства від всіх можливих джерел, що свідчить про бездіяльність державного виконавця при визначені майнового стану боржника.

В матеріалах справи маються два акти опису та арешту майна боржника від 25 лютого 2016 року та від 01 березня 2016 року. Обґрунтованих доказів вчинення державним виконавцем за зведеним виконавчим провадженням в період часу з 10 квітня 2015 року по 25 лютого 2016 року будь-яких виконавчих дій для примусового виконання рішення до суду представлено не було. Тобто державним виконавцем протягом десяти місяців не було вчинено виконавчих дій для своєчасного виконання рішення суду.

Відповідно до вимог пункту 4.3. Інструкції державний виконавець у встановленому законом порядку має провести оцінку описаного майна боржника.

За результатами визначення вартості майна державний виконавець складає акт визначення вартості майна, у якому зазначаються дата опису й арешту цього майна, опис та аналіз зібраних і використаних даних та іншої інформації під час визначення вартості майна, вартість кожного описаного предмета та загальна вартість майна. У разі заперечень з боку сторін виконавчого провадження вони мають право зазначити про це в акті. Акт складається у трьох примірниках. Акт визначення вартості майна вважається чинним протягом шести місяців з дня його складання. (пункт 4.3.3.)

Копії акта визначення вартості майна надсилаються сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після його складання. Якщо сторони виконавчого провадження або їх представники присутні під час визначення вартості майна, копії акта вручаються їм під розписку на першому примірнику акта. (пункт 4.3.4.).

Державним виконавцем не було представлено до суду належних доказів виконання зазначених положень Інструкції, що свідчить про порушення встановленого порядку примусового виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року після опису та арешту майна боржника державним виконавцем мають послідовно проводитися дії для подальшої оцінки та реалізації описаного майна. Зокрема відповідно до пункту 4.5.2. Інструкції для проведення реалізації нерухомого майна або транспортних засобів державним виконавцем збираються певні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на описане майно боржника.

Згідно пункту 4.5.3. Інструкції вказані документи збираються державним виконавцем одразу після проведення опису майна.

Проте державним виконавцем не проведено зазначених дій, що призводить до порушення права стягувача на своєчасне та належне виконання рішення суду та відновлення порушених прав.

Таким чином, державним виконавцем не було вжито повного переліку примусових заходів для виявлення, опису, арешту, оцінки та реалізації наявного у боржника майна.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як наголошує ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обовязковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до статей 1, 5 закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, в даному випадку прав ОСОБА_1, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже необгрунтоване зволікання із примусовим виконання рішення суду відноситься до порушення права особи на справедливий судовий захист.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його права чи свободи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про неправомірність бездіяльності старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_3 при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49698257 та при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47222636.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 210, 383, 386, 387, 388 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Іллічівський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» про визнання неправомірною бездіяльності задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при виконанні рішення у виконавчому провадженні №49698257.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_2 при виконанні рішення у зведеному виконавчому провадженні №47222636.

На ухвалу може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4