Справа № 452/1867/16-ц
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі,

так як не підлягає розгляду в суді у порядку окремого провадження

22 липня 2016 року м.Самбір

розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до місцевого суду із зазначеною заявою та просять визнати факт їх вимушеного переселення з окупованої частини території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

За змістом заяви особами наведено загальновідомі події, норми національного та міжнародного законодавства, - ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, - що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою.

Заявники у зверненні до суду вказують, що на їх переконання саме Російською Федерацією порушено низку їх прав і свобод, передбачених Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950р., Протоколом (Перший протокол) до цієї Конвенції від 20.03.1952 року та Протоколом №4 до цієї Конвенції від 16.09.1963 року. У звязку з цим звертаються до місцевого суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина на основі ч. 3 ст. 8 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р.

Отримані заявниками довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 18.12.2014 року та 15.04.2015 року відповідно за № і №, виданих Управлінням соціального захисту населення Самбірської міської ради Львівської області на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2, посвідчує лише факт вимушеного переселення громадян із с. Дмитрівка Шахтарського району Донецької області до м. Самбір Львівської області та не містить в собі значення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Тому заявники звертаються до суду в порядку окремого провадження, оскільки їм необхідне встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України, що відбулось задля уникнення загрози життю, здоровю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на судовий захист на окупованій території саме в результаті збройної агресії Російської Федерації. Про таке заявники вказують, що це буде породжувати юридичні наслідки у них виникне право на справедливу компенсацію з Держави агресора - Російської Федерації; іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено.

Ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ про встановлення факту; ч. 2 цієї норми процесуального Закону визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки із поданих суду матеріалів та указаного у зверненні безпосередньо самими заявниками про встановлення факту, що має юридичне значення, що відбулась збройна агресія Російської Федерації, внаслідок чого стала окупованою частина території України, - що є загальновідомим фактом; також ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зазначають про наступні правові наслідки встановлення такого юридичного факту як виникнення у них права на справедливу компенсацію з держави-агресора, відтак із цього вбачається спір про право.

У відповідності до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Однаково витлумачено у зазначеній постанові так у Листі Верховного Суду України від 01.01.2012, «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», що важливим є значення вимоги про обовязкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно вказувати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Оскільки із поданих заявником матеріалів вбачається спір про право, тому згідно ст. 122 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження та повернути матеріали заяви розяснивши, що повернення не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 122, 256 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Повернути ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріали заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - про їх вимушене переселення з окупованої частини території Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Самбірського

міськрайонного суду ОСОБА_3