Справа № 310/5234/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ої особи: ВДВС Приморського районного управління юстиції про звернення стягнення на частку майна,

В С Т А Н О В И В:

28.05.2015р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2(прізвище зазначено за паспортом), 3-ої особи: ВДВС Приморського районного управління юстиції про звернення стягнення на частку майна. В позові позивач зазначила, що вона була одружена з відповідачем ОСОБА_3. Від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітнього сина, ОСОБА_4, 1997року народження. Після розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача для утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця до повноліття сина. У 2013р. відповідач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Рішенням суду розмір було зменшено до 1/6 частки усіх видів заробітку до повноліття дитини. В свою чергу, підчас розгляду справи про зменшення розміру аліментів, позивач подала зустрічний позов про стягнення заборгованості по аліментах. За рішенням суду з відповідача на її користь було сгягнуто кошти у розмірі 39 367,13грн., які складаються з 28 211,73грн. - заборгованість по аліментах та 11155,40грн.- пеня за період з 28.11.2001р. по 07.02.2013р. Після отримання виконавчого листа позивач звернулась до Виконавчої служби м. Бердянська для відкриття провадження. Згодом відповідач написав заяву про передачу виконавчого листа до Відділу державної виконавчої служби Приморського району у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1. Жодних дій з боку виконавчої служби для стягнення аліментів проведено не було. 03.03.2015р. позивач звернулась з заявою до Відділу державної виконавчої служби Приморського району з заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання у зв»язку з тим, що позивачу стало відомо, що відповідач продав будинок у с. Орлівка та переїхав до квартири, що розташована за адресою вул.. Потійська, буд. 10-А. кв.2 у м. Бердянську Запорізької області. Під час перебування сторін у шлюбі відповідач набув право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Дане житлове приміщення він приватизував в рівних частках зі своїми батьками. На сьогодні відповідач жодних коштів позивачу не сплатив та є недобросовісним боржником. У зв»язку з цим позивач на підставі ст.ст.355,366 ЦК України просить звернути стягнення на частку майна, що належить відповідачу, а саме на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, надіслала заяву, в якій підтримала позов в повному обсязі і просить справу розглянути без неї.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні та в своїх запереченнях позов не визнав і зазначив, що в поданому до суду позові позивач його оговорила та вказала, що він навмисно не сплачує аліменти, має заборгованість по аліментам, але насправді у відповідача не має постійної роботи та не має грошей, тому він сплачує аліменти частково і виконує свій батьківський обовязок, що підтверджується довідкою з центра зайнятості від 24.04.2014р., наданими до суду копіями квитанцій про перекази аліментів на користь позивача, але деякі гроші повертаються, оскільки позивач їх не отримує на пошті. З позовом про звернення стягнення на частку майна, що належить ОСОБА_2, а саме 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 відповідач повністю не згодний і просить в задоволені позову відмовити, оскільки частка квартири, на яку позивач просить звернути стягнення була приватизована 15.11.1993 року, тобто до шлюбу і позивач до неї не має відношення. Від сплати аліментів відповідач не відмовляється та не ховається, але через відсутність постійної роботи та зарплати, він сплачує заборгованість по аліментах частково.

Представник 3-ої особи: ВДВС Приморського районного управління юстиції в судове засідання не з»явився, надав суду заяву , в якій просить справу розглянутти без нього і також надав до суду інформацію щодо наявність виконавчих проваджень та проведених виконавчих дій.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасника процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав :

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 11.06.2002р., від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, 22 червня 1997р. народження, який проживав з позивачем та перебував на її утриманні.

Після розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача для утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця до повноліття сина.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14.08.2013р. розмір аліментів було зменшено до 1/6 частки усіх видів заробітку до повноліття дитини.

Також, підчас розгляду справи про зменшення розміру аліментів, позивач подала зустрічний позов про стягнення заборгованості по аліментах. За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14.08.2013р. з відповідача на користь позивача було сгягнуто кошти у розмірі 39 367,13грн., які складаються з 28 211,73грн. заборгованість по аліментах та 11155,40грн.- пені за період з 28.11.2001р. по 07.02.2013р.

На виконання рішення суду 17.09.2013р. позивач отримала виконавчий лист та передала його на виконання до ВДВС Приморського РУЮ.

Виконавче провадження ВП 45611327 по примусовому виконанню виконавчого листа № 310/1240/13-ц, виданого 17.09.2013р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості по аліментах в сумі 28211,73 грн. та пені в сумі 11155,40грн., було відкрито 28.10.2013р. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не було виявлено, але за час перебування виконавчого документу на виконанні з боржника стягнуто борг частково в сумі 1754,34 грн.

28.04.2014р. виконавчий документ повернуто стягувачці на підставі п.2 ч.1 ст.47

Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з відсутністю у боржника майна,

на яке може бути звернуто стягнення.

Виконавчий документ на виконання надійшов повторно 25.11.2014р. за заявою стягувачки і виконавче провадження було відкрито 27.11.2014р.

03.03.2015р. до ВДВС Приморського РУЮ надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документу без виконання, в якій позивач ознайомлена з наслідками завершення виконавчого провадження відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

03.03.2015р. була винесена постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» і виконавчий лист був повернутий позивачу без виконання.

В своїй позовній заяві позивач посилається на ст.ст.355,366 ЦК України.

Відповідно до ч.І ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

Відповідно до положень ст..119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК передбачає, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст.16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 1 ст. 19 Закону України " Про виконавче провадження "- державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону : 1). за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження "- ч.1- виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійного діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби , що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

ч.3 - державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника в банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України " Про виконавче провадження " звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ч. 6 ст. 52 Закону України " Про виконавче провадження " стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчорго збору, витрат пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України " Про виконавче провадження " арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч.2 цієї статті- Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладання на нього арешту.

Згідно ч. 3 цієї статті постановами, передбаченими ч.2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстрацію заборони його відчуження.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач має заборгованість по аліментам згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 14.08.2013р. в розмірі 39 367,13грн. Позивач отримала виконавчий лист і неодноразово пред»являла його до виконання. Проте на час звернення до суду з позовом позивач 03.03.2015р. звернулася до ВДВС Приморського РУЮ з заявою про повернення виконавчого документу без виконання і виконавче провадження було закінчено та виконавчий лист був повернутий стягувачу.

Також у судовому засіданні було встановлено, що відповідач має на підставі права спільної власності цілу квартиру (без визначення часток) , що розташована за адресою АДРЕСА_1 і на теперішній час в цій квартирі зареєстровані відповідач та його неповнолітній син ОСОБА_6, 22.12.2009року народження.

Також встановлено, що відповідач продовжує погашення боргу, пересилає кошти поштою, але вони повертаються назад, оскільки позивач їх не отримує.

Враховуючи, що виконання рішення суду про стягнення боргу повинно проводитися державними виконавцями на підставі та у рамках вимог Закону України " Про виконавче провадження ", в тому числі і в частині звернення стягнення на майно боржника, суд приходить до висновку про безпідставність звернення позивача з таким позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 10,11,212-215 ЦПК України, ст. ст.15,16,355,366ЦК України, ст.19,20,52,57 Закону України " Про виконавче провадження " суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ої особи: ВДВС Приморського районного управління юстиції про звернення стягнення на частку майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення..

СуддяОСОБА_7