АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9219/15-ц Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 22-ц/791/742/16 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Цуканової І.В.,

ОСОБА_2,

секретар Павловська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № НЕН2GA00000077, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США на термін до 10.04.2017 року з процентною ставкою та порядком погашення кредитної заборгованості передбаченими договором.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 10.07.2015 року має заборгованість у розмірі 35586,81 ОСОБА_1 США, яка складається з: заборгованості за кредитом 21063 (ОСОБА_1 США), заборгованості по процентам за користування кредитом 6994,86 (ОСОБА_1 США), заборгованості по комісії за користування кредитом 1400,00 (ОСОБА_1 США), пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6128,32 (ОСОБА_1 США), а тому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 35586,81 (ОСОБА_1 США), що за курсом 21,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2015 року складає 777215,93 грн. за кредитним договором № НЕН2GA00000077, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача її доводи не визнав, мотивуючи тим, що за умовами договору строк, а саме 1461 день, з дня порушення по сплаті кредиту не настав, оскільки відповідач заборгованості більше ніж 1460 днів не допускав.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на норми п.2 ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) виходив з того, що банк не надав відповідачу можливості самостійно, добровільно усунути допущені порушення умов договору як це передбачено п.2.3.3. кредитного договору.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу в строк, встановлений в зобовязанні.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.2 ст.3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207,640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватися і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

З матеріалів справи вбачається і судом установлено, що 10 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № НЕН2GA00000077, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 27500,00 доларів США із цільовим призначенням на ремонт житла в у розмірі 25000,00 дол. США, а також на оплату страхових платежів у розмірі 2 500 дол. США , за умови сплати 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20%, від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу з наданням позичальником банку щомісячного платежу у сумі 401.98 доларів США , що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії із кінцевим терміном повернення 10 квітня 2017 року ( а.с.9-11).

19.08.2011 року та 05 березня 2013 року між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору № НЕН2GA00000077 від 10.04.2007 року, за умовами яких при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобовязань строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки встановлюється сторонами тривалістю 50 років (а.с.12-19).

Прийняті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Разом з тим, саме у звязку з виникненням кредитної заборгованості сторони погодили реструктуризацію даного боргу шляхом укладення додаткової угоди від 05 березня 2013 року, до якої укладено додаток №2, згідно з яким сторони визначили новий графік погашення заборгованості, починаючи сплату з 15 березня 2013 року. При цьому п.9 додаткової угоди визначає, що дана угода є невідємною частиною кредитного договору від 10.04.2007 року.

Зазначеною додатковою угодою сторони змінили строк договору до 10.04.2027 року та суму щомісячного платежу 328,21 дол. США.

Прийняті на себе зобовязання щодо щомісячного погашення в розмірі 328,21 дол. США, в період з 10 по 15 число кожного місяця, позичальник також не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Враховуючи, що позичальник порушив умови договору щодо щомісячної сплати кредитної заборгованості в сумі 328,21 дол. США наявні підстави для стягнення простроченої суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, а також пені та комісії за період з 15.03.2012 року по 10.07.2015 року, розмір нарахування яких наведений у розрахунку заборгованості щодо простроченої заборгованості (а.с.4-7) та узгоджується з додатком до додаткової угоди №2 від 05.03.2013 року( а.с.17).

Але, з урахуванням частини 4 пункту 7 додаткової угоди №2 від 05 березня 2013 року до кредитного договору, у банка відсутнє право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися до сплати, а тому підстави для задоволення тієї частини позовних вимог, які заявлені про дострокове стягнення сум, відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність заборони вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку без попереднього повідомлення боржника про погашення заборгованості на підставі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Як розяснено в п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України.

Оскільки підстави для стягнення простроченої кредитної заборгованості доведені, а тому з урахуванням заявлених позовних вимог та розяснень, які містяться в ч.2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України№14 від 18.12.2008 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, долару США, станом на 18 квітня 2016 року становить: 100 долар США- 2547.5042 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову частково, стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НЕН2GA00000077 від 10.04.2007 року, яка виникла станом на 10.07.2015 року, а саме: заборгованість по простроченому тілу кредиту в сумі 1188,77 дол. США, що еквівалентно 30 480,06 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6 778,11 дол. США, що еквівалентно 173790,24 грн., заборгованості по простроченій комісії в сумі 1350 дол. США, що еквівалентно 34614 грн., заборгованості по пені в сумі 157130,12 грн., в іншій частині позовних вимог, відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3330 грн.26 коп. (1585 грн.84 коп.(1 інстанц.)+1744,42 грн.(2 інстанц.)

На підставі викладеного, ст.526,530,627, 1049 ЦК України, ст.ст.303,307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3» «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НЕН2GA00000077 від 10.04.2007 року, яка виникла станом на 10.07.2015 року, а саме: заборгованість по простроченому тілу кредиту в сумі 1188,77 дол. США, що еквівалентно 30 480,06 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6 778,11 дол. США, що еквівалентно 173790,24 грн., заборгованості по простроченій комісії в сумі 1350 дол. США, що еквівалентно 34614 грн., заборгованості по пені в сумі 157130,12 грн., в іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк»судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3330грн.26 коп.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Цуканова

ОСОБА_2