Справа №367/6446/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Когут К.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України із позовом до до ОСОБА_2, треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, який мотивує тим, що прокуратурою області під час виконання функцій, покладених законодавством на органи прокуратури, встановлені порушення вимог законодавства при відведенні Коцюбинською селищною радою Київської області земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2176/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кооперативній, 45 в смт. Коцюбинське» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ № 922216 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0045, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2009 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_4 та останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344220. Разом з цим 18.06.2009 року ОСОБА_4 відчужено спірну земельну ділянку шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3097 з ОСОБА_5, про що на державному акті серії ЯЗ № 344220, виданому на ім'я ОСОБА_4 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_5

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 513675 грн. Рішенням Ірпінського суду Київської області від 08.10.13 р. залишеним в силі рішенням Апеляційного суд Київської області від 13.12.13 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.14 р., за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнано недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922216, виданий ОСОБА_3 та серії ЯЗ № 344220, виданий ОСОБА_4 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 та скасовано його державну реєстрацію.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт.Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам законодавства. Суд у вказаній справі встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст.ст.116, 122, ч.1 ст.155, п.12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради. Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом. В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.14 №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального обєднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101,110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18,26,27,51 Святошинського лісництва. В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 10.12.14 №01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 15.06.2016 року № 80/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал. Таким чином на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку «Голосіївський». Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_5, витребувати її в порядку ст.388 Цивільного кодексу України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є ОСОБА_1 Міністрів України. Також позивач зазначає, що до прийняття Коцюбинською селищною радою вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного. Як вже зазначалось, спірна земельна ділянка знаходилась на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення. Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м.Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації №2715 від 17.12.01 року на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 року №59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне обєднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне обєднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках. З урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, враховуючи вимоги п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території обєкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є ОСОБА_1 Міністрів України. Спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_5 на підставі ст.388 Цивільного кодексу України. Також позивач зазначає, що набувач зобовязаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст.84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику. Таким чином, викладені вище обставини, за яких ОСОБА_5 була придбана спірна земельна ділянка, виключають добросовісність останнього, та надають підстави суду витребувати у нього ділянку в порядку ст.388 Цивільного кодексу України за будь-яких умов. Просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :01:042:0045, вартістю 513675 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача прокуратури Київської області прокурор Янковська О.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 Міністрів України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Міністерства екології та природних ресурсів України в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Національного природного парку «Голосіївський» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2176/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кооперативній, 45 в смт. Коцюбинське» ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ № 922216 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:042:0045, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2009 року вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_4 та йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344220.

18.06.2009 року ОСОБА_4 було відчужено спірну земельну ділянку шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки № 3097 з ОСОБА_5, про що на державному акті серії ЯЗ № 344220, виданому на ім'я ОСОБА_4 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_5 Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 513675 грн.

Рішенням Ірпінського суду Київської області від 08.10.13 р. залишеним в силі рішенням Апеляційного суд Київської області від 13.12.13 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.14 р., за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнано недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922216, виданий ОСОБА_3 та серії ЯЗ № 344220, виданий ОСОБА_4 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 та скасовано його державну реєстрацію.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, ставлячи питання про витребування вказаної земельної ділянки із чужого незаконного володіння, посилається на ті обставини, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території обєкту природно-заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський» та незаконно вибула із власності держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1,2,3 п. «г» ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 76,77 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства. Землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства.

Ст.17 Лісового кодексу України передбачає, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст.56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкненні земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Статтями 7,8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст.57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Ч.1 ст.17 Лісового кодексу також встановлено, що у постійне користування ліси на землях саме державної власності, для ведення лісового господарства, без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ч.4 ст.17 Лісового кодексу передбачено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно ст.13 Земельного кодексу України, до повноважень ОСОБА_1 Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Компетенція ОСОБА_1 Міністрів України визначена ст.ст.122, 149 Земельного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч.9 ст.149 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та субєктів господарювання залізничного транспорту загального користування у звязку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Рішенням Ірпінського суду Київської області від 08.10.13 р. залишеним в силі рішенням Апеляційного суд Київської області від 13.12.13 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.14 р., за позовом прокурора м. Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнано недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922216, виданий ОСОБА_3 та серії ЯЗ № 344220, виданий ОСОБА_4 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 та скасовано його державну реєстрацію. Даними судовими рішеннями було встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законно сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що судовими рішеннями, які набрали законної сили у справі, по якій брали участь ті самі особи, встановлені обставини, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 не відноситься до земель лісогосподарського призначення, то дані обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Крім того спірна земельна ділянка по вул. Кооперативній, 45 у смт. Коцюбинське передавалась у власність ОСОБА_3 рішенням Коцюбинської селищної ради у 2008 році. Позивачем не надано доказів, щодо підтвердження тих обставин, що станом на 2008 рік спірна земельна ділянка обліковувалась як землі лісового господарства або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення і що станом на 2008 рік розпорядником спірної земельної ділянки була держава в особі ОСОБА_1 Міністрів України. Позивач посилається на ті обставини, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 розташована на територіях обєкту природно-заповідного фонду Національного природного парку «Голосіївський», та посилається на акт від 15.06.2016 року (а.с.18), згідно якого спірна земельна ділянка відповідно до картосхеми території перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає у 111 квартал, також позивачем надано схему розміщення Національного природного парку «Голосіївський» та схему земельних ділянок наданих згідно рішень Коцюбинської селищної ради (а.с.23-24). Однак, у судовому засіданні встановлено, що межі національного природного парку «Голосіївський» відповідно до Указу Президента України від 01.05.2014 року №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», згідно якого територію парку було розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального обєднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд» не визначені і зазначений акт від 15.06.2016 року вказує лише про попереднє функціональне зонування. Також не надано доказів тих підстав, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 розташована на території вказаного парку. Щодо листа Державного агентства лісових ресурсів України ВО «Укрдержліспроект» (а.с.21), то зі змісту вказаного листа не вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 обліковувалась як землі лісогосподарського призначення, або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення, і якщо обліковувались, то згідно яких планово-картографічних матеріалів. Крім того спірна земельна ділянка передавалась у власність особі у 2008 році, а Указ Президента України №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» був виданий 01.05.2014 року. До того ж спірна земельна ділянка, яка розташована по вул. Кооперативній, 45 у смт. Коцюбинське з кадастровим номером :01:042:0045, має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач не надав доказів, того що державна реєстрація державного актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922216, виданого ОСОБА_3 та серії ЯЗ № 344220, виданого ОСОБА_4 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 скасовані відповідно до рішення суду від 08.10.13 року, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, а також у іншому порядку вирішено питання цільового призначення землі та наявного кадастрового номеру ділянки.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має права витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

Крім цього вищевказаною Постановою розяснено, що витребувати своє майно із чужого незаконного володіння має право лише власник, і лише якщо доведе факт незаконного вибуття майна з його володіння.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, в також те, що позивач не надав до суду доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:042:0045 незаконно вибула із володіння держави в особі саме ОСОБА_1 Міністрів України, суд вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 55, 56, 57, 122, 125, 149, 152, 155, 158 ЗК України, 387, 388 ЦК України, ст.7,8, 17, 45, 47, 54, 57, 58 ЛК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки відмовити.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 29 листопада 2016 року.

Повний текст рішення буде виготовлений 04 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в установленому законодавством порядку протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Відповідач може подати письмову заяву до Ірпінського міського суду Київської області про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.Ф. Карабаза