Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2016 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Поліщук В.В.,

при секретарі Діхтяренко М.Ф.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що 24.09.1988 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3.

В період шлюбу нею за договором дарування від 16.06.2004 року було набуто право особистої приватної власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 16.06.2004 року.

За вищезазначеною адресою, 26.01.2005 року був зареєстрований, відповідач ОСОБА_3, підтвердженням чого є копія домової книги.

Рішенням Гайворонського районного суду від 11.03.2013 року вищезазначений шлюб було розірвано.

Відповідач з травня 2011 року в даному житловому будинку не проживає до цього часу, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в будинку немає, і взагалі даним житлом він не цікавиться та не використовує для проживання. Дані обставини можуть ствердити свідки.

Так як позивач є власником будинку, остання має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але наявність реєстрації відповідача, який добровільно не бажає знятися з реєстрації, не дає позивачу повністю реалізувати всі складові права власності, а саме розпоряджатися нерухомим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном».

За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Так як відповідач за місцем реєстрації не проживає та добровільно знятися з вищезазначеної реєстрації не бажає, ОСОБА_2 змушена звернутись до суду для захисту своїх порушених прав.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна порушені відповідачем, а тому підлягають захисту.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про, що свідчить поштове повідомлення про одержання судової повістки (а.с. 26).

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 24.09.1988 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3.

В період шлюбу нею за договором дарування від 16.06.2004 року було набуто право особистої приватної власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 16.06.2004 року (а.с. 9).

За вищезазначеною адресою, 26.01.2005 року був зареєстрований, відповідач ОСОБА_3, підтвердженням чого є копія домової книги (а.с. 10, 11).

Рішенням Гайворонського районного суду від 11.03.2013 року вищезазначений шлюб було розірвано (а.с. 12).

ОСОБА_3 з травня 2011 року в даному житловому будинку не проживає до цього часу, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в будинку немає.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожний окремо суду пояснили, що відповідач ОСОБА_3 в будинку не проживає на даний час, останній раз його бачили в будинку у 2011 році. Він постійно проживає в іншому житловому будинку в м. Гайворон, Кіровоградської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї, власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено з пояснень представника позивача, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та матеріалів справи, що відповідач з 2011 року не проживає в будинку АДРЕСА_1, оскільки вибув на постійне проживання в інший житловий будинок в м. Гайворон Кіровоградської області, а тому згідно ч. 1 ст. 71, ст. 163 ЖК України втратив право на користування будинком АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 319, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

ст.ст. 71, 163 ЖК України,

ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовільнити.

Визнати, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд), шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В. В. Поліщук

Дата документу 08.08.2016