Справа № 523/8683/16-ц
Провадження №2/523/3638/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З а о ч н е

"27" липня 2016 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб втратившими право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить визнати відповідачів втратившими право користування квартирою №213 у будинку №116 по проспекту Добровольського у м.Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, відповідачі у квартирі відповідачі не проживають, залишаючись зареєстрованими у квартирі, що створює їй незручності як власниці, тому позивачка просить суд вимоги задовольнити.

У судове засідання представник позивачки подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності, при цьому погодився на розгляд справи в заочному порядку у випадку неявки відповідачів.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 27.04.2012 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Відповідачі як члени сімї власника квартири раніше проживали у квартирі, однак понад рік у квартирі не проживають та по цей час не зняті з реєстраційного обліку, що підтверджується відповідним актом (а.с.8).

Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На даний час місце проживання відповідачів позивачці невідоме, їх реєстрація перешкоджає позивачці у здійсненні права власності в повному обсязі, вона вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб.

Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У відповідності зі ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачці на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у квартирі понад рік, тому вони втратили право користування зазначеним житлом.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 64, 79, 88 158, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222, 224 - 228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб втратившими право користування житлом задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право користування квартирою №213 у будинку №116 по проспекту Добровольського у м.Одесі.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: