Справа № 361/9648/14-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/220/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 14.01.2016
У Х В А Л А

іменем України

14 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1, право на яку набув за договором міни від 1 липня 2009 року. Вказував, що в квартирі крім нього із липня 2009 року зареєстрована його мати відповідачка ОСОБА_3, яка приблизно в червні 2012 року переїхала на інше постійне місце проживання в м.Бровари, але точне місце її проживання йому невідоме. З цього часу він сам оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги.

Крім того, реєстрація у квартирі відповідачки порушує його права з приводу вільного розпорядження своїм майном, у звязку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про усунення порушень у здійсненні права приватної власності квартири. У звязку із наведеним, посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити його позов в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не допитав свідків, які б підтвердили факт непроживання відповідачки в квартирі понад 3 роки, а також те, що коли відповідачка приходить до квартири, то навмисно падає на підлогу і кричить, що він її бє. Крім того, суд безпідставно взяв до уваги постанову Броварського міськрайонного суду Київської області про вчинення ним правопорушення за ст.1732 КУпАП у відношенні матері, бо вважає що мати навмисно спровокувала його на бійку.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області.

Відповідачка ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням, до суду не зявилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду переконливих доказів відсутності відповідачки, яка є членом його сімї, понад один рік без поважних причин у спірному житлі. При цьому суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі із поважних причин, поскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, між ними виникають сварки і конфлікти щодо користування житлом.

Крім того, суд керувався тим, що, посилання позивача на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України є безпідставними, оскільки спірні правовідносини регулюються ст.405 ЦПК України, яка і підлягає застосуванню.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст.405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. У цьому випадку положення ст.ст.71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору міни, укладеного 1 липня 2009 року між ним та ОСОБА_4

В квартирі із 7 липня 2009 року зареєстроване постійне місце проживання позивача і його матері відповідачки у справі ОСОБА_3, що стверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 14.01.2015 року.

Також судом встановлено, позивач своїми діями умисно чинить перешкоди ОСОБА_5 щодо її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідачка неодноразово зверталася до органів міліції із повідомленням про те, що її син ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки, не впускає її до квартири по вул.В.Інтернаціоналістів 7-а кв.10, що стверджується наявними у справі копіями висновків дільничних інспекторів Броварського МВ ГУМВС України в Київській області. Із вказаних висновків вбачається, що позивач визнавав дані факти та пояснював, що між ним та матірю виникло непорозуміння щодо проживання в квартирі і він відмовився впускати її до квартири, оскільки побоюється вчинення неправомірних дій та заселення матірю до квартири сторонніх осіб.

Ці ж обставини підтверджуються постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КупАП. Постановою встановлено, що 08 вересня 2014 року близько 13 год. та 22 жовтня 2014 року близько 14 го позивач, перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив сварку відносно матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, в ході якої був агресивним, голосно висловлювався в її адресу грубою нецензурною лайкою та не впускав до квартири. На зауваження та прохання припинити свої протиправні дії не реагував. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є сусідом позивача, пояснив, що мати позивача дійсно проживала у його квартирі. З якого часу вона перестала проживати в квартирі свідок не памятає, але часто бачить її біля будинку, чув, як вона стукала в двері квартири позивача, однак свідку не відомо, чи на той час позивач був вдома. Крім того, пояснив, що часто чув сварки, які виникали між позивачем та відповідачем, однак останнім часом (не може вказати протягом якого періоду) голос відповідачки за стіною не чутно.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у визнанні відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням з огляду на поважність причин її непроживання у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більше року не спростовують висновків суду про поважність її непроживання, що підтверджено наявними у справі доказами, які досліджені судом першої інстанції та вказанні у рішенні суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно взяв до уваги постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2014 року про вчинення ним правопорушення за ст.1732 КУпАП, бо мати навмисно спровокувала його на бійку, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно яко ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненіі вони цією особою. Як вище вказувалося, зі змісту вказаної постанови, яка набрала законної сили, вбачається, що вина ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення доведена матеріалами адмінсправи і визнана ним самим повністю.

Посилання апелянта на недопит свідків, які б підтвердили факт непроживання відповідачки в квартирі понад 1 рік, а також те, що коли відповідачка приходить до квартири, то навмисно падає на підлогу і кричить, що він її бє, безпідставні та спростовуються наведеними вище обставинами.Судом встановлені обставини щодо непроживання відповідачки у спірному житлі, проте суд, повно і всебічно оцінивши подані сторонами докази, прийшов до висновку, що відповідачка не проживає у квартирі з поважних причин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: