Провадження 4-с/201/77/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на дії головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В

Скаржник звернувся з даною скаргою до суду, в обґрунтування її зазначив, що при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2015 року державним виконавцем були порушені його права, оскільки виконавчий лист, виданий згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.11.2015, не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Просив постанову скасувати та визнати дії державного виконавця неправомірними, зобовязати винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити, також наголосила на тому, що виконавчий лист, виданий згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.11.2015, не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про дату час судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до вимог законодавства їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, дослідивши скаргу та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.11.2015 про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти сплачені на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2015.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 03.12.2015 на підставі виконавчого листа № 201/10712/15-ц, виданого 27.11.2015. Відповідно до даної постанови боржнику було запропоновано самостійно виконати рішення суду до 10.12.2015. Вказана постанова надійшла до установи банку 07.12.2015.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником не надано належних доказів порушення його прав, крім того, ним не надано доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо протиправності дій та винесених державним виконавцем рішень.

Державний виконавець діяв у відповідності до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача при предявленні останнім виконавчого документа (а.с.7). Що стосується посилань представника скаржника на той факт, що виконавчий лист не відповідає вимогам ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження», у звязку із тим, що в ньому не зазначено повного тексту резолютивної частини рішення, не містить рішення, згідно якого його було видано, суд вважає за необхідне зазначити, що державному виконавцю копія рішення не надавалась, виконавчий лист при отриманні його безпосередньо виконавцем мав всі реквізити, передбачені ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення , дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у ч.5 ст. 21 чітко визначено, що при невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження», саме заявникові розяснюється право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність до закону.

Оцінюючи вимоги скарги в частині визнання дій державного виконавця протиправними, суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог.

Згідно вимог ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Аналізуючи матеріали скарги, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що в даному випадку оскаржувані дії державного виконавця відповідали вимогам закону і були правомірними.

Розглядаючи вимоги скарги в частині зобовязання державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість таких вимог, оскільки до компетенції суду не входить втручання у владні повноваження інших державних органів, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, Закону України «Про виконавче провадження», Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення , дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та керуючись ст.ст. 210, 293, 383 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя В.В.Батманова