У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Рожина Ю.М., суддів: Шимківа С.С., Малько О.С., секретаря судового засідання Шептицької С.С., з участю: позивача ОСОБА_1 його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідачки Запу ляк А.В. - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення процесуального закону.

Доводить, що згідно правовстановлюючих документів він є єдиним власником спірної квартири, відповідачка не являється членом його сімї та не проживає в квартирі з вересня 2012 року, а тому предметом позову є право користування особи житловим приміщенням, однак суд при прийнятті рішення суд керувався положеннями ст.60 СК України і фактично вирішив питання права власності на користь відповідачки, яка з зустрічним позовом щодо поділу майна подружжя до суду не зверталась, чим вийшов за межі позову.

Звертає увагу, що за відсутності спору про поділ майна подружжя, суд фактично визнав за відповідачкою право власності на ? частину спірної квартири, не вдаючись до дослідження будь-яких доказів щодо того, за чиї кошти була придбана вказана квартира, яка участь у її придбанні відповідачки тощо. За викладених обставин просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 придбана на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 04 серпня 2003 року, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 3029.

Відповідачка ОСОБА_5 з вересня 2012 року не проживає в квартирі за наведеною адресою, що вбачається з свідчення свідків, акту, складеного спеціалістами міськвиконкому Сарненської міської ради від 15 квітня 2015 року.

Факт проживання відповідачки в м. Флорешти Республіки Молдова підтверджується рішення №1458 про продовження права тимчасового перебування для воззєднання сімї, ухваленого бюро з міграції та біженців Міністерства внутрішніх справ Республіки Молдова, відповідно до якого ОСОБА_5 продовжено право тимчасового перебування в республіці до 26 березня 2019 року.

Наведені обставини підтверджують, що ОСОБА_5 дійсно понад три роки не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, вона разом з малолітньою дочкою ОСОБА_8 вибула із спірного житла.

Одночасно судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був зареєстрований 07 червня 2003 року, тобто за два місяці до укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладено 04 серпня 2003 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана під час шлюбу сторін, а тому у відповідності до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, якій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою.

Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок місцевого суду що, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а посилання позивача на те, що він є єдиним власником квартири не доведено належними доказами й не підтверджуються матеріалами справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням.

Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Оскільки ОСОБА_5 є співвласником спірної квартири, визнати її такою, що втратила право на користування нею з підстав, зазначених позивачем у позові, є неможливим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді С.С. ОСОБА_9 Малько