АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/1831/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Виниченко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання ОСОБА_2 протягом п'яти днів з дня ухвалення рішення надати Десятій Київській державній нотаріальній конторі оригінал свідоцтва про право власності та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати Десяту Київську державну нотаріальну контору в особі Головного управління юстиції у м. Києві видати їй свідоцтво про право на спадщину.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності її батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_2 приватизували квартиру АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_4 співвласниками квартири стали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на Ѕ частину зазначеної квартири , а також майна, що було охоплено заповітом та яке спадкодавець заповів своїй онуці ОСОБА_5 Позивач вказує, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2013 року спадкоємцями померлого ОСОБА_3 визнано її та ОСОБА_6 02 вересня 2013 року вона отримала лист від Десятої Київської державної нотаріальної контори у якому її було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину не являється можливим, оскільки станом на 02.09.2013 року нотаріальна контора не отримала правовстановлюючих документів на квартиру, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 У зв'язку із цим вона на адресу ОСОБА_2 05.09.2013 року направляла лист з проханням надати документи в нотаріальну контору, однак документи ним надано не було.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні позову, оскільки у результаті незаконних дій з боку ОСОБА_2 державним нотаріусом, без відповідних на те правових підстав, незаконно відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту свої прав шляхом зобов'язання держаної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину не відповідає чинному законодавству.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 2005 року, виданого на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.11.2005 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Позивач є спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_3

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори.

Листом за вих. № 4096/02-14 від 02.09.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що до нотаріальної контори не було надано жодних правовстановлюючих документів на квартиру, що належала померлому ОСОБА_3

У зв'язку із цим позивач на адресу відповідача ОСОБА_2 надсилала лист з проханням надати у нотаріальну контору документи, а саме свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав з боку ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання ОСОБА_2 протягом п'яти днів з дня ухвалення рішення надати Десятій Київській державній нотаріальній конторі оригінал свідоцтва про право власності та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зобов'язання Десятої Київської державної нотаріальної контори в особі Головного управління юстиції у м. Києві видати їй свідоцтво про право на спадщину позивач вказала, що правовстановлюючі документи на спірне спадкове майно знаходяться у ОСОБА_2, які державним нотаріусом витребувані не були, а відтак - просила суд зобов'язати держану нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть серед іншого й визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Нотаріус у своїй діяльності під час вчинення нотаріальних дій керується вимогами Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулася із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак отримала відмову.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та відповідних роз'яснень винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є підставою для звернення позивача з позовом про визнання права на спадщину.

Встановивши, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині зобов'язання Десятої Київської державної нотаріальної контори в особі Головного управління юстиції у м. Києві видати їй свідоцтво про право на спадщину є невірним та неефективним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що у результаті незаконних дій з боку ОСОБА_2

державним нотаріусом, без відповідних на те правових підстав, незаконно відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів про порушення прав позивача з боку ОСОБА_2 позивачем не надано, а тому суд вірно виходив з безпідставності такого позову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства, яке регулює правовідносини фінансового лізингу, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді